For best IPTV provider, please visit: WWW.IPTV.CAT For best IPTV provider, please visit: WWW.IPTV.CAT
Povem vam, da sem običajno zelo razočarana,
ko Meg ureja moje pesmi.
Obupna urednica je!
Povej jim, kako to misliš.
Reči hočem, da je Meg učiteljica poezije,
zato pisanje in urejanje zares obvlada.
Tako da moje pesmi ves čas spreminja.
Potem jočem in besnim, ko mi pove, kaj ni v redu.
In naslednji dan vedno spoznam, da je imela prav.
Toda pri tem ...
Postajam vse boljša.
Ni tako, srček? - Da.
Do klišejev imava različna pristopa.
Medtem ko se jim jaz poskušam izogibati,
se jih Andrea oklepa.
Vem, da ne moreš urejati,
če se zares ne posvetiš sporočilu pesmi,
a gre za več.
Veš, če bi vse to lahko počela sama,
me ne bi bilo tu.
Všeč sta mi moj in tvoj način.
Toda moj je malce bolj zabaven.
Zdaj imam to poskusno pesem z naslovom "Hvalnica smrti".
Sinoči sem Meg prebrala začetek
in rekla, da bi, če bi snemala dokumentarec,
film vsekakor začela z začetkom te pesmi
kot podlago za določen dogodek.
Meg je vprašala, za kakšen dogodek. Odvrnila sem, da ne vem. Morda moj pogreb.
In potem se je Meg uprla. "Ne." Res je bilo nerodno.
Živčna sem!
Prav bojim se jo prebrati.
Najprej sem mislila, da je trebušna gripa.
"HVALNICA ŽIVLJENJU"
A ko sem se počutila, kot da imam v trebuhu anakondo,
me je zdravnik prepričal, naj grem na tomografijo.
Vse življenje sem že zaskrbljena za svoje zdravje, dobivam napade panike
in ves čas se bojim smrti,
zato sem drhtela, ko mi je tehnik naročil, naj se premaknem,
da bo videl medenico.
Dlani so se mi tako potile, da so mi kapljice polzele po črti življenja.
Tehnik je prekršil običaj in me pospremil do avta.
Med potjo sva se dvakrat ustavila in v njegovem objemu sem panično dihala.
Naslednje dopoldne mi je v žepu zabrnel telefon.
Več večjih tvorb na jajčnikih. Sumimo na raka.
Rok sploh nisem čutila.
Otopele so mi v poskusu, da bi se oklenila vseh, ki sem jih imela kdaj rada.
Pomislila sem, da je to začetek nočne more.
Diagnoza, ki so jo pozneje zdravniki označili kot neozdravljivo.
Uresničili so se moji najhujši strahovi.
A ostanite z mano, vsi,
ker moja zgodba govori o sreči, ki jo je lahko najti,
ko se zavemo, da nimamo večnosti za to.
Nocoj je moja gostja pesnica, ki je izdala več knjig poezije
in svoje pesmi brala po vsem svetu.
Nagrajena pesnica iz Kolorada, Andrea Gibson.
Težavno je biti nagrajena pesnica
in vse to prihaja v trenutku,
ko ste ravno sredi boja z rakom.
Da. Menim, da vas razumevanje, da smo vsi umrljivi,
da se bomo vsi poslovili s tega sveta,
drug od drugega
in nazadnje svojih teles,
prebudi.
V hipu. Kot bi debelo pogledal
in se zavedel kratkosti vsega tega.
In niti trenutka nočeš vreči proč.
In prej sem jih tratila na veliko.
LONGMONT, KOLORADO
GORA BROKEBACK
Nikoli ne nehata lajati na poštarja, pa naj počnem, kar hočem.
Kot bi Squash vedel, da prinaša zdravstvene račune,
ki so nerazumno visoki.
Naj se spravi proč!
Če bi morala upati,
bi bil to poštni nabiralnik.
Kajti to je predalčnik, s katerim se borim,
kot se je junak Božične zgodbe s kovaškim ognjiščem.
Kajti ne morem ... Ne morem ga obvarovati,
da ga ne bi podirali snežni plugi.
Bomo pokukali?
Ne razumem, zakaj nočejo dostavljati pošte v tole.
Je le ...
Če želimo dostavo pošte, se ne sme premikati.
Prekleto. Še en kamen.
Čemu kamni?
Utrdijo ga.
Očitno.
Iskreno, meni se to zdi dokaj v redu.
Če bi bila jaz poštarica, bi jo dostavljala sem,
saj bi videla, kako močno se nekdo trudi.
Po mojem je trud najpomembnejši.
Gib, veš, kje je avtomobilski ključ?
Ne.
Našla sem ga.
Andrea ima nenavadno sposobnost, da se spoprijatelji z ljudmi,
ki običajno ... Obstaja meja, ki je običajno ne prestopiš.
Denimo, šli sva na poroko njenega zdravnika ...
Ni moj onkolog.
Družinski zdravnik je. - Ja.
Rekla bi, da je eden mojih najtesnejših prijateljev.
Poroka je bila zelo ortodoksna,
tako da so plesišče razdelili na moški in ženski del.
In nisva vedeli, kaj naj ...
Šli sva na parkirišče in plesali tam,
saj sem se spraševala, katero stran naj izberem.
A čudovit je. Pogovarjava se o strahu pred smrtjo.
To počneva po telefonu ali Zoomu,
klepetava o smrtnosti in umiranju in ...
Meg to ves čas pripovedujem.
Ko sem bila mlada, sem mislila,
da bi bilo umiranje mnogo lažje, če bi umrli vsi hkrati.
In ... Zdaj sem mnenje spremenila,
saj ... Hočem reči, ko pogledam prijatelje,
vidim,
da bodo zaradi moje smrti v mnogočem bolj oni sami.
Toda ...
Jaz ...
Nočem ...
Reči, da bom zagotovo umrla.
Tu smo, druščina.
Komaj čakam. - Naj ustavim tu?
Ja.
Boleče je. - Je že v redu.
To lahko opišem le kot nekakšno migreno v ...
Predelu medenice.
Ves čas ne jemljem protibolečinskih tablet, a sinoči bi skoraj umrla.
Toda moja sestra je postala odvisna od oksikontina in ...
Tega se izogibam, kolikor je le možno.
Kaj danes snemate?
Obsedeni so z mano.
Res?
Kar prikažejo se pri meni in ...
Vidi se. - Me začnejo snemati.
Osupljivi ste. - Hvala lepa. Vi tudi!
Ja, ne vem, zakaj,
a moški so me vse življenje obletavali kot nori.
OBSEVANJE IN TESTI PRED ANESTEZIJO
To je vse, kar potrebujem, tako da sedite tja.
Hvala. - Prosim.
Živčna sem.
Kako si? - Živjo. Lepo te je spet videti.
Lepo, da nisi na vozičku. Se počutiš bolje?
Vem. Malce bolje je. - Prav.
Hvala za vprašanje.
Leta 2021 so mi odkrili raka na jajčnikih.
Opravili so popolno histerektomijo,
nato pa sem bila pol leta na kemoterapiji.
In še pol leta pozneje se je rak vrnil.
Razširil se je na jetra in trebušno prepono.
Takrat so mi napovedali še dve leti življenja.
Potem sem bila še eno leto na kemoterapiji.
Tu Andrea prihaja z zadnje kemoterapije.
Živjo. Kako si?
Tako vesela sem.
A po štirih mesecih se je rak znova vrnil.
Tedaj so povedali, da je neozdravljiv.
Zdaj živim že dlje kot dve leti.
Rekli so, da bi lahko nadaljevala z eksperimentalnim zdravljenjem,
a moja zdravnica je dejala, da razume, da si morda zdravljenja ne želim več.
In da če želim umreti ...
Toda jaz želim živeti čim dlje.
Rada bi rekla, da sem stara 50.
Vesela sem, da jih imam 48, in ljudem govorim, da jih imam 50.
Zato sem zdravnici povedala,
naj mi neha ponujati opustitev zdravljenja.
Naredila bom vse, da bom živela čim dlje.
Se vidiva v petek. - Hvala. Se vidiva.
Prav.
Tri leta je že, odkar sem nazadnje uživala v hrani.
Ko imate raka in ste na kemoterapiji,
povsem izgubite tek.
Toda preostanek življenja bi živela tudi brez brbončic, če ...
Če bi lahko živela še preostanek življenja.
Na tej točki je običajno, da Stef povprašamo po spolnosti.
Ja!
Stef ima novo punco. - Ja.
Oni dan me je poklicala in rekla,
da jo je obdelala s prstom.
Pravzaprav ... - Ne, ni bilo tako.
Počakaj, kaj si rekla? - Poklicali sta me
in povedali, da te je Meg s prstom.
Jaz ... To sva ti povedali? - Da.
Tega si nisem izmislila. - Ne kličeva ...
Zaradi raka.
Ne ... Počakaj. Povej mi, zakaj sva Stef to povedali.
Tega prijateljem po navadi ne govoriva.
Počakaj, kaj se je zgodilo?
Poklicala si me in rekla,
da te bo Meg tako obdelala s prsti,
da se boš znebila raka.
Ne, tega nisem rekla!
Na telefonu imam, lahko preverimo.
Sporočilu sem se smejala. Morala sem ustaviti,
da sem ga poslušala.
Ne ... Reči hočem, da sem se mu posvetila.
Stef? Midve z Meg sva.
Pravkar sva izvedeli, da ti je Heather povedala novico.
Želiva, da veš,
da me bo Meg nocoj obdelala s prsti in vse bo urejeno.
Meg meni, da ga lahko ovije okoli prsta
in malo moli, medtem ko me obdeluje.
Prav, počakaj ... - Vidiš? Si!
Toda vedeti moraš, da sem ti to poslala,
ker ti je Heather ravno sporočila, da imam metastazo v kosteh ...
In vedela sem, da bo žalostno zate in za moje prijatelje,
zato v takšnih primerih prijateljem puščam takšna sporočila.
Vžgalo je. Nisem bila žalostna. - Da. Vedno deluje.
Ko si že to storila, predvajaj še svoj odgovor.
Prav.
Andrea in Meg, malce sem jokala,
potem pa me je navdalo upanje in zdaj sem ga polna,
ko vem, da boš nocoj obdelana s prsti.
Lahko predlagam palec?
Kajti nedavno so me s palcem
in nimam raka,
in morda je to ravno zaradi tega.
Iskreno, ni tako dobro
in ne vem, zakaj se mi to ves čas dogaja. Najbrž zato, ker ne odprem ust
in rečem ...
Ne.
Ja, rada vaju imam zelo.
Stef od nekdaj privlačijo starejše ženske.
In njena punca je stara 70. - Ne, ni 70!
Mislila sem, da si mi tako povedala. - Šele 65 jih ima.
Res je mlada. - Saj vem.
Zakaj te to skrbi? - Ker je 20 ... 20 let je.
Stef je ... Stef jo zares ljubi.
Ja. - Res jo ljubiš.
Zato nočeš, da umre pred njo.
Čeprav se mi zdi zanimivo,
ta strah biti z nekom,
ki se mu življenje morebiti izteka.
Nikoli nisem srečala nekoga, ko bi pomislila,
da želim več časa z njim.
Res lepo, Stef. To čutim ob Meg.
Ves čas želim.
Ko bo izšla njena knjiga, želim biti tam.
Imeli sva res divjo izkušnjo.
Sem ti povedala, kaj sva počeli oni dan?
Kdaj?
Ko sva prejeli novico, da imam metastazo v kosteh?
Tedaj sva se počutili,
kot da imava le še nekaj mesecev življenja.
In morda je res, ne vem.
Toda tedaj sva se tako počutili.
In potem ...
Sva ... Veliko sva prejokali in potem ...
Je Meg priskrbela ta posnetek.
Našla sem program, ki te postara,
in dodala pesem,
ki jo poje Shania Twain. "You're Still The One".
Kajti ta pesem se je vrtela, ko sem zasnubila Andreo.
Še vedno mi uspeva.
Še vedno si edini, edini, na katerega se zanesem.
Edini, ki mu pripadam.
Še vedno si edini, ki ga želim v življenju.
To žensko imam res rada.
Tako žilava je.
In zaljubljena sem vanjo.
Toda ... Ja.
Mislim, da se še nikoli nisem videla jasneje,
kot sem se tedaj, ko sem videla postarano Meg.
Na njenem obrazu sem videla vsa najina leta ljubezni.
In videla sem, da naju je popeljala v nova desetletja
in v prihodnost.
In čutila sem, da sem bila ves ta čas z njo.
Zamisli si, ko človek umre ...
"TINKTURA"
Ko duša pogreša telo,
pravzaprav žaluje za rokami in vsem, kar bi lahko držale.
Pogreša zadrgnjeno grlo pri branju naglas
na tisti prvi dan šole.
Zamisli si, da duša pogreša udarjen palec,
razmajan zob
in tisto boleče mesto na komolcu.
Duša še vedno sprašuje:
"Zakaj komolec to počne? Čudno je."
Zamisli si, da duša pogreša žejni vrt na licih,
ki ga poji žalost.
Zamisli si, da duša pogreša vsako odpadlo trepalnico,
ki čaka, da postane želja.
Ko človek umre, duša tava po vesolju
in išče nekaj skromnega,
češe vesolje in išče potrpežljivost,
zadnji živec, ki se bori za življenje,
grlo, ki želi biti slišano.
Zamisli si, da duša pogreša lakoto.
Praznino.
Bes.
Pest, ki se nikoli naučila oviti okoli ovitega, stisnjeno,
zobe, ki se nikoli niso naučili stiskati, so se stiskali,
telo, ki se nikoli ni naučilo ljubiti, je ljubilo,
kot lačna prikazen, ki si koplje pot iz groba.
Duša pogreša nevečnost starosti ...
Vse najboljše za te!
In na mnoga leta. - In na mnoga leta.
Duša pogreša vsak dan,
ko je bilo bolno telo,
sedanji trenutek je umeten,
ta kraj zgrajen iz vročice.
Vročica je molitev telesa,
gori in roti za še en običajen dan.
Duša pogreša, česar telo ne more izpustiti.
Kaj drugega se lahko tako trdno oklepa vsega?
Andrea ima v tem hipu hudo zdravstveno težavo,
odpadel ji je palec.
Dala ga bom sestri, ko se vrne,
kajti zdi se mi, da je tole malce bolj pomembno od tumorjev.
Nič v vesolju si ne more zamisliti.
Ne kometi, ne meglice,
noben žarek svetlobe ne more dojeti podobe strahu,
vročine sramu,
prstnih konic, ki izpulijo prvi siv las
in ga odvržejo.
"Me si ne moremo zamisliti,"
pravijo zvezde.
"Povej nam o kurji polti.
Znova povej o bolečini."
Ustvarjam pesniško delavnico za podelitev nagrad.
In gostitelji so me prosili, naj povem, kako sem sploh postala pesnica.
Odraščala sem v mestecu v gozdovih severnega Maina.
To je bil delavski kraj.
Ljudje niso bili bogati, a bilo je čudovito.
Ko sem odraščala, umetnikov nisem poznala.
Nisem poznala pesnikov ali pisateljev.
Nisem vedela, da se lahko nekdo, ko odraste, preživlja z umetnostjo.
In potem sem malo po dvajsetem letu prišla v Kolorado
in odkrila pesniška tekmovanja.
Pri tem mi je bilo všeč to,
da so bila mnogo bolj dostopna kot druga poezija.
Za to nisi potreboval doktorata.
A nikoli nisem stopila pred mikrofon. Mislila sem si, nak.
Strašansko me je bilo strah javnega nastopanja.
In potem me je zapustila moja nekdanja, Bethy.
Takrat sem imela občutek, da nimam več česa izgubiti,
ni mi bilo več mar. Stopila sem na oder in ...
Še vedno sem bila zelo živčna.
Moj glas je preglasilo šumenje papirja.
To pesem sem napisala ...
To pesem sem napisala pred kratkim.
Bila je čustvena in nedodelana
in ni se mi zdelo, da moram biti ... Ne vem.
Ne najdem boljše besede, dovršena.
Borila sem se s členki, belimi kot zvezde,
in puščala modrice v obliki Salema.
Vedno se mi je zdelo pomembno, da pišem poezijo,
ki jo bodo razumeli tudi neizobraženi.
Morda je to razlog,
da včasih slikam ta svet lepši, kot je.
Najbrž zato, ker me učenje učenih besed nikoli ni zanimalo.
Ko sem izdala prvo zbirko, sem poznala tako malo besed,
da je založnik dejal:
"Andrea, vse te pesmi so iz istih besed, le v drugačnem vrstnem redu so."
Odvrnila sem, da so to vse, ki jih poznam.
Zakaj pisati pesmi, ki jih nihče ne razume?
Ali še več, ki jih nihče ne začuti.
Vem, da je moje srce pokvarjen zamrzovalnik.
Zato ne morem ohraniti ničesar ledenega,
in ne, ne jočem ves čas,
samo nenavadno se tajam.
Tedaj na odru nihče ni govoril o samomorilnosti.
In iskreno sem začela pisati o svojem ...
Boju za svoje življenje.
Za vsak dan, ko ne moreš vstati,
ko imaš težave,
za vse, ki so kdaj želeli umreti,
povedali so mi, da je včasih še najbolj zdravo,
da se znova in znova opominjaš,
da se tudi drugi počutijo tako.
Te pesmi so želele prinašati upanje.
Ker sem vedela, da vedno govorim ljudem,
ki so se borili v življenju. In mislim, da so jim bile v uteho.
Andrea o poeziji ne razmišlja na način: "Kaj lahko dobim?"
Ne kot nekdo v soju žarometov,
ampak: "Kaj lahko ustvarim in dam ljudem?"
Zato so te pesmi trajne.
NOCOJ NASTOPA G. ANDREA GIBSON
Potem sem bila na dogodku
in tam je bila glasbena menedžerka
in rekla je, da še nikoli ni imela pesnice,
in ali bi rada poskusila. Bila sem za.
Gibby! Zabavajte se.
Živčna sem!
Sveta, želim biti sveta.
Nisem vedela, da sem že svetost.
Precej pretreseni sva ugotovili, da so ljudje zares prišli.
Ne vem, ali bi želeli, da to rečem,
a Andrea je bila med pesniki rokovska zvezdnica.
ANDREA GIBSON RAZPRODANO!
Ena prvih recitatork, ki je nastopala v rok klubih.
Nastop je bil razgrajaški in poln energije,
ljudje so bili pijani in povsod so se mečkali pari in ...
X-O-X-O-X-O ...
Res je bilo divje.
In ko sem začela s pesmijo,
je občinstvo recitiralo z mano.
Ojoj, bilo je ... Sanjsko!
Če bi srečala neznanca,
ki bi vprašal, s čim se preživljam, bi odvrnila, da sem pesnica.
Tega sploh ne morem verjeti.
Da imam takšno srečo v življenju.
Tako sem spoznala Meg.
Tudi ona je bila recitatorka.
Šla sem na nastop in isti večer je nastopala tudi ona.
Nekdo je vprašal, kakšno kontracepcijo uporabljam,
in ti odvrneš, da gejevsko.
Ko sem jo slišala, sem pomislila, da je izjemna.
Počutim se, kot bi nekoga izneverila,
predvsem sebe ...
Pesniki so tesno povezana skupnost,
zato se zelo dobro poznamo.
Videvamo se na tekmovanjih
ali v kolonijah in z leti se spoprijateljimo.
Bilo je običajno.
Potem sva po velikem tekmovanju v Oaklandu plesali.
Bila je v mačji obleki, vsa je bila polna mačk.
A bila je odlična plesalka, prej je še nisem videla plesati.
Nisem mogla verjeti, kako dobra je,
in vsi veste, da sem jaz tudi.
In med plesom se močno znojim, ker vanj dam vse.
Ne vem, ali bi povedala, kaj sem storila.
So ... Dlani so obrisali ob moje roke
in jih potem polizali ...
In meni se je to zdelo bizarno.
In erotično.
To je tako neotesano.
Nočem namigovati, da je to primerno početje.
Potem pa sem bila s skupno prijateljico v dvigalu
in rekla je, da ni prav nič presenečena.
Andrea je že dolgo zaljubljena vate. Že dolga leta. Začudila sem se.
Rekla sem, da je kot gejevski James Dean. In o čem govori.
In ona je odvrnila, da sem njihov tip.
Okrogla in z rdečim rdečilom. In jaz sem ...
Nisem dojela, da sem lahko komu všeč.
Kajti vedno sem bila negotova, ko je šlo za postavo.
V otroštvu sem ves čas hodila na tabore za hujšanje.
In ko sem spoznala Andreo,
sem imela 20 ali 30 kilogramov več, kot jih imam zdaj.
In mislila sem, da se mora vsak, s katerim sem bila, sprijazniti z mojim telesom.
Ko je Andrea poslala sporočilo in vprašala, ali bi šla na zmenek,
sem ji odpisala, da bi. S kom pa?
Kaj meniš o nama z Megan?
Mislim, da je morda ljubezen tvojega življenja.
Kaj? - Kaj?
Megina najljubša umetnica je bila Lana Del Rey.
Dobila sem vstopnice za prvo vrsto v Red Rocksu
in jo povabila, naj gre z mano.
In potem sem odletela v Kolorado.
Zdelo se mi je, da živim v Princeskinem dnevniku.
Vzkliknila sem: "Na letalu sem!"
Squash, to je moja prijateljica Megan Falley.
Si vznemirjen?
Na dan koncerta sva vstali
in rekla sem, da bom poguglala, kako daleč je do prizorišča in kdaj se začne.
Videla sem, da smo 13. maja.
Rekla sem, da je bil koncert 12.
Torej sva ga zamudili.
Pretvarjala sem se, da sem zelo razočarana,
saj sem želela Andreino pozornost. Rekla sem ...
Vprašali so, zakaj ne pridem tja, da me bodo videli golo.
In ... Tedaj sem prvič svoje telo predstavila kot darilo
in ne kot nekaj, kar sem poskušala skrivati.
In ...
Poljubili so me na trebuh, del telesa,
za katerega so mi od otroštva govorili, da ni lep.
Oni pa so ponavljali, da je seksi.
In ... Bilo je,
kot bi nekdo poljubljal rano in jo zacelil.
Ne poslavljam se.
Želiš, da grem? - Ne.
Naj pustim službo? - Da.
In potem bom kaj?
Skrbela zame.
Takrat mi je v glavi nekaj kliknilo, pomislila sem,
če je moje telo lahko všeč Andrei, bi lahko bilo tudi meni?
Med pandemijo sem opustila poezijo in začela pisati spomine.
Vse se je vrtelo okoli mojega telesa.
Potem je partnerka zbolela za rakom in rekla sem si,
češ, ti pa pišeš o jebeni velikosti hlač?
Kaj je ... Kaj?
Srček, se ti zdim čedna?
Povsem, na vso moč, resnično, noro.
Resnično, noro!
Res?
In potem so jim zaradi kemoterapije izpadli lasje.
Vprašala sem, ali pogrešajo svojo slavno frizuro
ali nekaj podobnega.
Odvrnili so, da želijo le imeti telo. Da jim ni mar, kakšni so na videz.
Mislim, da je bil vrhunec moje negotovosti glede telesa,
da je bil to le nekakšen ...
Trenutek spoznanja.
Da je ničevo početi kar koli, razen da cenimo
in smo hvaležni za svoje telo, sploh če je zdravo.
Da razmislimo o svetu ali o ranah.
Živjo, mala pošast.
Tako te imam rada.
Danes pa brez poljubljanja.
To boš lahko storil čez štiri dni.
Tudi jaz bom morala počakati.
Tudi Meg mora počakati.
Je to ta dan, ko besnim zaradi zdravil, ali bo jutri?
Pravzaprav malce obojega.
Včasih pozneje, morda nocoj.
Po končani kemoterapiji sem se navadila na steroide.
Bi radi vedeli, kaj zabavnega sem rekla Meg, ko sem imela napad besa?
"Vsaj." - "Vsaj."
Res me preklemano jezi.
Ko imam napad besa, rečem ...
Andrea reče, naj ji dam vsaj kozarec vode.
In jaz jo vprašam, ali se heca.
"Mi lahko narediš vsaj smuti?"
In to počne neštetokrat.
In jaz rečem: "Vsaj ..."
In potem ... Tedaj pomislim, da tega ne bom rekla,
a ne vem, zakaj izrečem. "Vsaj."
To je izraz, ob katerem se mi meša.
Pravzaprav ti bom napisala ljubezensko pesem,
ki bo imela naslov "Vsaj".
Čeprav mi ta frizura ni všeč,
mi gredo dolgi lasje tako na živce,
da sem se odločila od zdaj naprej imeti le še kratke lase.
Poleg tega mislim, da sem videti žilava.
In mislim, veš ...
Pomembno je, da se zunanjost ujema z notranjostjo.
Kakšna bi morala biti moja zunanjost, da bi se ujemala z notranjostjo?
Ljubka.
Briljantna.
Čudovita.
Vsaj.
Vsaj!
Zdaj bom pogledala krvne izvide
in videla, kakšni so markerji.
Andrea ima raka, ki ga je možno zaznati s testom krvi.
Imenuje se CA-125, antigen raka 125,
in uporablja se za merjenje raka jajčnikov v telesu.
Zadnja tri leta vsake tri tedne pogledam
in vidim, ali rak napreduje.
To je, kot bi pogledala, ali ...
Umiram.
Počutim se, kot bi živeli v tritedenskih ciklih.
In potem, ko se bliža,
ko je do naslednjega testa nemara še kakšen teden,
te znova preplavi ta mučni občutek
in vse se tako ponavlja.
MOŽEK
Pri zadnjem testu je bila vrednost CA-125 16.
Težko je vedeti, kaj čutiš ...
Sploh ko je vrednost ...
Ne vem, 20 ali kaj podobnega.
Težko je vedeti, kaj to pomeni.
Če bi bila 16 ali manj, bi bili precej veseli.
O tem nočem govoriti, kot da so številke enake čustvom.
Prav.
Prav, srček. Nočem, da pogledaš.
Kako se prijavim?
Tako.
Vrednost je visoka.
Koliko? - 21 je.
Kaj to pomeni zate?
Kolikor vem, se rak širi v druge dele telesa.
In mislim, da je zdravljenje prenehalo učinkovati.
In da ...
Če se ne zgodi čudež,
bom najbrž kmalu umrla.
Lahko pišem prijateljem?
Del mene se ne more sprostiti,
dokler ne izvedo prijatelji.
In mislim, da je še najhuje moji mami,
ker je zaradi raka na jajčnikih izgubila sestro,
potem pa je od žalosti kmalu za tem umrla še njena mama.
Zato je najhuje povedati njej.
Ne vem natanko, kaj to pomeni.
A poznam diagnozo,
zato vem, da zdravljenje ne bo več učinkovito,
morda že zdaj ni ali pa kmalu ne bo.
In ...
Ko to sprejmem,
se pojavijo vsa čustva.
Kajti če ne bi sprejela, bi mi ostale le še številke.
A ko sprejmem, češ, to se pač dogaja,
potem znova živim.
Vse nas čaka ta trenutek.
Vse nas.
Vsi ga bomo doživeli.
Andrei vedno pravim, da tega ne bi zmogla brez nje.
Hvala bogu da si z mano, saj brez tebe ne bi zmogla.
Prav zares.
Brez tebe ne bi zmogla.
Napisala sem nov seznam stvari.
To ni seznam norih pustolovščin.
"MAJHNE STVARI"
Ne gre za skok z elastiko, letenje v obleki ali z balonom.
Nobenih potovanj ni
ali plavanja z delfini.
Naj so te reči še tako mamljive,
me nobena bolj ne podžge,
kot tiste, za katere mislimo, da so malenkostne.
Te so moje največje in najdrobnejše sanje.
Sedeti z žalujočim golobom, ki joče za izgubljeno ljubeznijo.
Zašiti prijateljičino obleko
z babičinim naprstnikom na prstu.
Okrasiti svoj klavir
z ljubezenskimi pesmimi.
Draga, greš po škatlo z orodjem? Potrebovali jo bova.
Kaj pa vrtalnik? - Morda ga bova potrebovali.
Tu so štiri veverice in stepejo se, ko prinesem oreške.
Zato sem napravila hišice.
Gledati veverico, ki gradi novo gnezdo na edinem drevesu, ki je preživelo vihar.
To! - To, to, to!
Popraviti poštni nabiralnik, ko ga podre snežni plug.
Stopila sem ven in nabiralnika sploh ni bilo.
Z vso pošto v njem.
Iščeš poštni nabiralnik?
Zakaj, si ga videl?
Popraviti poštni nabiralnik, ko ga prevrne vihar.
Čudno se zdi, to pride s stvarmi za otroke.
Je to za otroke?
Ne, pravzaprav je poštni nabiralnik. - Poglej tole.
Sem rekla, da je Fisher-Price!
Je res Fisher-Price?
Popraviti poštni nabiralnik, ko ga prevrne medved,
in še stokrat za tem.
Gibby je našla to estetsko zadovoljivo rešitev!
Materi voščiti lahko noč vsako noč v letu.
V redu, mami, lepe sanje. Adijo. - Rada te imam.
Pridržati neznancu vrata bolnišničnega dvigala
le hipec za tem, ko sem izvedela slabo novico.
Najlepša hvala za vse.
Se prevečkrat zahvaliti medicinski sestri.
Najlepša hvala.
Tu je žužek.
Ven ga bom spustila.
Čutiti pajka, ki me žgečka po črti življenja,
ko ga previdno nesem ven.
Spati na postelji z baldahinom pod zvezdami
in si izmišljati nova ozvezdja.
Zvezdniški dvojčici,
Mary-Kate in Ashley Olsen.
Ne poznam ju.
Se spomniti, kako lunin žarek pade z neba
in se dotakne Meganinega obraza.
Vprašala bi te, ali mi dovoliš, da te zbudim, če bom žalostna.
Vedno me lahko zbudiš.
Čutiti Meganine tople roke,
ki se me oklepajo na motorju.
Skoraj smo že tam, Idge! Skoraj. Saj veš. Pogumen si.
Plesati med žalovanjem.
Čutiti ocean v vrtnem bazenu.
Ljubiti, ko boli.
Pozabiti na telefon.
Spominjati se vsega.
Pred rakom sem bila zelo depresivna.
Ko so mi sporočili diagnozo, se je nekaj močno spremenilo.
Počutila sem se, kot bi bila narejena iz hvaležnosti in ljubezni.
Vesela sem bila, da imam mirnejše življenje.
Kužka, kužka!
Pred diagnozo sem ves čas potovala po svetu.
Komaj kaj sem bila doma.
Nastop za nastopom.
In zadnja tri leta, odkar imam raka,
tega ne počnem več.
Živjo, vsi čudoviti. Pred kratkim sem izvedela, da se je rak znova pojavil,
zato moram odpovedati jesensko turnejo.
Vsi, ki ste kupili vstopnice ...
Rada vas imam. Najlepša vam hvala.
Bom ... O turneji vas bom obveščala, prav?
In tako že več let nisem nastopala.
Moja imuniteta je zelo slaba
in z Megan sva v karanteni.
Kajti tveganje je veliko.
Toda iskrena bom. Nastope zelo pogrešam.
Bi imela rada še en nastop v živo?
Srce se mi para, ko pomislim, da bom umrla brez še enega nastopa.
Z veseljem bi ga imela.
Toda moje zdravje še ni bilo tako krhko, kot je zdaj.
Tako da ... Ne vem.
Alexa, ugasni luč v spalnici.
Prav.
Kaj je bilo najboljše ta dan?
Veš, bil je trenutek, ko ...
Me je Ryan vprašal, ali bi želela imeti nastop.
In jaz ...
Res bi ga.
Zares bi ga rada imela.
Misel na to me vznemirja.
Pa ti?
Nekaj jih je na izbiro.
Prav.
Toda ta mi je všeč.
Tale?
Ni pošteno. Tudi moj bi bil, če bi vedela.
Če bi vedela kaj? - Da je tudi to na voljo.
Bethy? Živjo! - Živjo!
Si vznemirjena, ker greš na smetišče?
Da.
Tako vznemirjena sem, ker grem na smetišče.
Toliko, da boš vedela, sinoči sem ugotovila,
da te lahko slišijo, če šepetaš.
V tem hipu me poslušajo.
Zato mi nikoli ne šepetaj, da jih ne maraš.
Prav.
Vedo, da se poznava? Ali mislijo, da sem najeta voznica?
Že dolgo vedo, da si moja nekdanja punca,
in da si ena mojih najboljših prijateljic.
No, najprej morate vedeti ...
Ojoj, vedno to reče. Vedno.
Da sem slavna zato, ker sem se razšla z Andreo.
Ja.
Koliko ljudi lahko reče, da se je razšlo z Andreo Gibson?
Mnogo!
Mnogo! Se ti meša? - Jaz sem bila prva.
Začela sem kariero pesnice.
Zakaj si jo potem zapustila?
Izkazalo se je, da sva si zelo podobni.
Obe sva fanta in tedaj še nisva razumeli spolov, kajne?
Po mojem.
Ryan, saj ne, da dva fanta ne moreta hoditi.
Drži. A je preveč ...
To ni bilo za naju. - Ni bilo za naju.
Ko sem prvič povedala, kaj sem, so imeli starši res težave
z razumevanjem neobičajne spolnosti
in z mislijo, da bi bila lahko kot takšna srečna v življenju.
Zelo sem se bala spoznati Bethyjine starše,
saj sem vedela, da so katoliki.
In potem sem prišla k njim
in zelo ljubeči so bili.
Bethyjin oče je pred kratkim umrl zaradi raka.
Dobesedno, postavili so mu diagnozo in čez pet dni je umrl.
Spomnim se, da sem poklicala Andreo in rekla, da ne morem ostati tam.
Bilo je kot ... Ni bila žalost.
Bilo je nelagodje zaradi tega, kar je grozilo.
In Andrea je rekla, naj odprem srce ljubezni.
Naj vse, kar čutim, poimenujem 'ljubezen',
pa čeprav je strah ali žalost.
"Vse, kar čutiš, poimenuj ljubezen."
Mislim, da je to spremenilo mojo izkušnjo te izgube.
SMETIŠČE
Je nekdo pravkar odvrgel tisti stol? Pravzaprav je še dober.
Misliš belega? - Ja.
V eni Andreinih pesmi je verz,
ki pravi da je toliko kvir ljudi prijateljev z nekdanjimi,
ker so izgubili toliko sorodnikov,
da ko najdejo ljudi, ki jih lahko imajo za družino,
storijo vse, da ne bi odšli.
Greš ponj, Bethy?
Dva sta.
Moje najboljše prijateljice so večinoma moje nekdanje punce.
Kot Bethy.
Bethy ima zdaj sina,
ki Andrei pravi "tetic".
Kombinacija tete in strica.
In hišo, v kateri živimo,
je Andrea pred 25 leti kupila skupaj z Emily, nekdanjo punco.
Ko sem se priselila, sem se k Andrei in Emily.
Potem je tu Heather, s katero je prej hodila osem let.
Večina mojih žalostnih pesmi je o Heather.
Zdaj je moja menedžerka. In ena najboljših prijateljic.
Tako da ja, veliko nekdanjih.
In tudi zame so kot sorodnice.
Prav. Suhica, pogovorimo se o poslu.
Pravkar smo se začeli pogovarjati, da bi morda imela še en nastop v živo.
Razumem, da bo drugače kot tisto, kar si počela prej.
Ljudje bodo ponoreli.
To vidim kot dogodek za ljudi.
V mnogih pogledih je zelo verjetno, da bo to moj zadnji nastop.
Zato bo res čustven,
saj bodo prišli vsi prijatelji
in me čustveno podprli.
Da. - Toda tako živčna sem.
Nočem več odpovedovati nastopov.
Ko sem morala odpovedati celotno turnejo, mi je bilo res hudo.
Tako da bomo videli. - Ja.
V tem hipu mi Andrea pomaga urejati spomine.
Druga drugo urejava zelo različno.
Ja, jaz za pisanje potrebujem veliko časa.
In ko opazujem Meg, ki se kar pojavi z izjemnim,
čudovitim ...
Pisanjem v tako kratkem času.
Za to gre, Meg. Toliko besed poznaš.
Toda nekoč bomo ugotovili, da besede, za katere Meg pravi, da so besede,
v resnici sploh niso besede. - Prav.
Pa glasujmo. Kaj je bolj čudno?
Da jaz kot pesnica in pisateljica poznam besede
ali da jih Andrea, nagrajena pesnica, pozna ... pet?
Sploh veš, kako dober pesnik moraš biti,
da s petimi besedami napišeš toliko pesmi, kot sem jih jaz?
Oprosti.
Toda ti imaš veliko več orodij.
Jaz pa sem zgradila hišo zgolj z izvijačem.
Prav. Torej ... - O čem govori to poglavje?
O pripravah.
Pripravah na operacijo. - Prav.
"Pogled na Andrein trebuh me je uročil.
Srednji del, prej tako izklesan in raven,
se je v zadnjih nekaj tednih zelo napihnil,
nabuhel je na način, da se zdaj vse zdi bolj resnično,
huje.
Imela je enako zaobljen trebuh kot jaz.
Vse življenje že ne maram svojega trebuha, a nikoli se nisem bala,
da lahko v njem tiho raste nekaj zločestega."
Meni se zdi čudovito, srček.
Všeč mi je napisano. Zdi se mi odlično.
Toda zdi se mi, da nekaj manjka.
Slišimo, da nočeš izgubiti Andree,
vsaj upaš tako,
a ne vem, kaj zares čutiš.
Bi povedala kaj več? Strinjam se s tabo,
a včasih se mi zdi, da to počnem, v resnici pa ne.
Zame je to celosten pogled
in poskušala sem ...
Moraš biti sposobna to oblikovati,
saj si moja partnerka
in meni najbližja od vseh ...
Ti si tista, ki vse drži skupaj. Zakaj se ne zlomiš?
To mi je povsem prav. A mora biti vključeno.
Ti si glavni lik, ne jaz.
Malo bolj se bom poglobila v svojo zasvojenost s hrano,
ko si bila na kemoterapiji. - Prav.
Morda bo to tam. - Nadaljuj in mi pokaži.
Skrb za raka je hobotnična. Telefon ...
Kaj, vraga, je to? - Kako zveni?
Hobotničen? - Ja.
Sanja se mi ne, kaj to pomeni, Meg.
Oprosti, a ta je prehuda.
To pomeni, da je podoben hobotnici.
Razmišljam, da ima veliko lovk.
Osem.
In napisala bom opombo o tem,
da bodo razumeli tudi plebejci. Ta beseda pomeni, kar mislim, da pomeni?
Plebejci so nezemeljska rasa, ki je živela na Atlantidi.
Nikakor!
Tako je! Jebeno res je!
Ne, to so bili običajni ljudje v starem Rimu.
Običajni ali preprosti ljudje.
Prav, nadaljuj. - V redu.
"V lekarni sem pokazala recept za medicinsko marihuano,
kjer je ob mojem imenu pisalo, da sem negovalka.
Moj novi poklic, ki ga je potrdila država."
Pred tremi leti sva imeli kot par resne težave.
In ko sva izvedeli, da ima raka, me je pravzaprav hotela zapustiti.
Rekla je, da noče z mano skozi to.
Jaz pa sem odvrnila, da ne grem nikamor.
In naslednji dan je bil najin odnos znova kot prej.
POROČI SE Z MANO
Zdaj sva skupaj že devet let.
Ne vem, ali ste že ugotovili,
a Megan je drugačna.
Večino življenja je preživela brezskrbno.
Pravzaprav imam to v krvi.
Vsakič, ko me je kaj skrbelo,
sem dobila kup dokazov, da je to popolna izguba časa.
Zato sem se v redkih trenutkih, ko me je skrbelo,
vprašala, zakaj to počnem.
Kako naj vidim vse, ko pa je toliko različnih možnosti,
kako se bodo odvile stvari.
Ena je, da Andrea lahko umre.
Druga je, da bodo odkrili novo zdravilo in ...
Ki ji bo podaljšalo življenje za eno leto in še eno in bo umrla čez pet let.
Naslednja je, da bodo odkrili drugo zdravilo,
ki bo raka ozdravilo
in bo še dolgo z nami.
Ne vem.
Nočem se pretvarjati, da vem, kaj se bo zgodilo.
Ko bo prišlo do tega, bom močno žalovala,
žalovala bom cela in vsa.
A nima smisla žalovati, dokler se ne zgodi.
Morda zato, ko Andreo boli,
postane zame težje, saj imam občutek,
češ, zdaj te boli, v tem hipu ne moreš hoditi
in v tem trenutku je hudo.
Ne vem, kaj si o meni mislijo drugi,
morda da zanikam ali da sem prilagodljiva.
Malce res zanika, a meni je to prav.
Je to moč ali tlačenje čustev?
Ko razmišljam o Meg,
si zamišljam, da je to zanjo mučno.
Sedla sem k njej in ji povedala, da sem se zares bala,
da bo od zdaj vesela le takrat,
ko je ne bo ob meni.
Mislim, da obstaja strah, da se čutiš krivo, če poskrbiš zase.
Tudi ko pišem, si včasih težko vzamem čas zase,
saj pomislim, da sem tu sama,
na drugi strani vrat pa je ženska, ki jo ljubim.
Po drugi strani pa ...
Je to tudi nekaj, kar v življenju želim početi.
Torej se včasih borim sama s sabo, kje naj bom.
To je res težka odločitev. Če bi nekdo dejal,
da bo Andrea umrla čez en mesec ...
Bognedaj. A če bi nekdo to povedal,
tega meseca ne bi preživela s svojo nepomembno knjigo.
Ves čas bi bila prisotna.
Ves čas iščem ravnotežje.
In včasih se mi zdi, da sem ...
Premlada, da bi se spopadala s tem.
Mislim, da ni običajno, da imaš 35 let
in preživljaš vse to.
Ja.
Živjo. - Živjo, dr. Alldredge.
Kako se počutiš? - V redu sem. Le malo me boli.
Nekaj ti bom pokazala.
Da boš bolje razumela, to je miza, na kateri ležiš.
To so medenične kosti in to je predel,
kjer je bezgavka.
Tu na površju je mišica.
Ja.
In to je morda tisto, kar povzroča globljo bolečino.
Če ti dovolim, da na mojem telesu pokažeš,
kje me boli, bi mi?
Ja, pričakovala bi, da je tu nekje.
Ja, to je ... Ja. - Je tam?
Ko razmišljamo, kako naprej,
bi še vedno predpisala elahere
in mu dodala avastin.
Obstaja majhna možnost,
da bo avastin povzročil zaplete, o katerih sva govorili,
denimo rano na želodcu.
Ali spremembo glasu.
Vem, da je težko sprejeti tako tveganje.
Kajne? Ker vem, da je ohranjanje tvojega glasu pomembno.
In če se ti tveganje ne zdi sprejemljivo,
nama tega ni treba. Tudi to bo v redu. - Prav.
Še vedno imava druga orožja za ta boj. To ni ...
Molitve? Pesmi?
Seveda. In tudi kemoterapijo. - Res?
In tudi zahodno medicino!
Imamo tudi nekaj kliničnih študij ...
Ki bi nam lahko dale več mesecev časa. - Ja.
Možnosti nam še ni zmanjkalo. - V redu. Odlično.
Najlepša hvala. - Ni za kaj.
Težko je bilo slišati tisto o več mesecih.
Jočem zato ...
To je precej čudno izreči, toda ...
Če bom umrla, bo Meg zares potrebovala mojo podporo ...
Da bo to preživela.
Ne prenesem misli, da ne bi bila ob njej,
ko bo to prestajala.
Neko noč sem povedala tudi njej.
Rekla sem, da če bom umrla, ne prenesem misli, da ...
Meg, tega ne boš verjela!
Ne boš verjela, kaj se dogaja!
Začela sem z avastinom.
To je nova kemoterapija, dodana oni od prej.
In stranski učinek je, da lahko izgubiš glas.
Toda mislila sem si, prav,
nehaj se to početi ali pa umri.
In ko sem se zjutraj po prvi infuziji zbudila,
sploh nisem mogla govoriti.
Grlo mi je tako zateklo, da sem komaj dihala.
Zajela me je panika, saj sem hotela poklicati Meg, a je nisem mogla.
In ko ...
Sem ...
Telesno trpela
in nisem mogla poklicati pomoči, je bilo grozljivo.
Strah me je bilo.
Da bom dobila vse stranske učinke, ki so redki.
In sem jih.
Zame je to imelo biblični, simbolični pomen.
Spraševala sem se, kaj je to.
Je to nekakšna kupčija, češ jemlji zdravila,
ki te ohranjajo pri življenju,
toda izgubila boš glas,
svoj dar komunikacije, svoj namen.
Zdelo se je nepošteno.
In zdi se mi, da sem se trudila bolj od kogar koli,
da bi Andrea ostala živa. Saj ni odvisno od mene,
a sprejela bi odločitev, da ne jemlje tega zdravila,
če mora zato izgubiti svoj glas.
Zato sem se morala sprijazniti s tem, da ne bom govorila.
Niti cele pesmi ne bom mogla prebrati.
Odpovedati moramo vse moje govore in dogodke v zvezi z nagrado.
Sem pesnica, ki recitira.
In tega v tem hipu ne morem.
In nikakor ne bi mogla imeti nastopa.
Gib! - Ja, srček?
Prideš sem? - Je vse v redu?
Ja. - Prav.
Našla sem nekaj, kar moraš videti.
Prav.
Ojoj! To je noro!
PRVENSTVO MAINA 1993
Za Blue Devilse številka 32, branilka Andrea ...
Poglej, to si ti!
Samo poglej me! Tako majhna sem. - ... in skok Gibsonove.
Pa poglejva. Dajmo, Gibby! - Gibsonova preigrava ...
To!
Ojoj.
In vsega je konec.
Calais je zmagal na prvenstvu za dijakinje.
32 - ANDREA GIBSON 20 TOČK
Dvajset točk. To je bil za vas odličen večer in turnir.
Je v tem primeru pokal zaslužen? - Seveda.
Ves teden so ga loščili.
Calais je torej košarkarsko mesto.
In tudi mesto, kjer nikoli nisem videla homoseksualca.
Ljudje so o tem govorili, a ne ...
Na prijeten način.
Kot otroka so me nadlegovali.
Takrat so imeli pripombe na moj spol,
ker sem bila podobna fantu.
V otroštvu sem se tudi počutila kot fant.
Mislim ... To je trapasto!
V perilo sem si dajala smrkce, da sem bila podobna fantom.
Ata Smrk je imel bujne lase
in je bil ravno prave oblike!
Saj ne, da ne maraš fantov.
"TVOJE ŽIVLJENJE"
Maraš le fante, ki jim hočeš biti podobna:
David z njegovo izklesano brado.
Chris, košarkarski junak s tikom.
Ko meče, petnajstkrat pomežikne.
Dolge ure mežikaš pred ogledalom
in želiš biti zvezda kot on.
Mary Levine ti pravi lezbača
in ti ne veš, kako ji povedati, da ji poveš, da se moti in ima prav.
Le prikažeš se pri njej in obljubiš, da ji boš nohte nalakirala rdeče
s tistim, kar bo priteklo z njenega razbitega obraza, če še kdaj to izreče.
Želiš se ostriči
in izpljuniti, česar nočeš v ustih,
celo svoje ime,
saj nočeš težav.
Želiš trdo življenje, življenje, ki bo res tvoje.
Tvoje življenje v garderobi,
ki nenehno zahteva, da gledaš v tla,
življenje na maturantskem plesu, ko boš v snežnem viharju tekla domov
in zadnji par čevljev z visokimi petami vrgla v zamet,
saj si spoznala, da si edini fant,
s katerega želiš strgati obleko.
Na kolidžu se še nisem razkrila.
Zaljubila sem se v gimnazijsko prijateljico Mandy.
Ona se je razkrila in prebudila še mene.
Potem sem ji povedala, da sem zaljubljena vanjo.
In počutila sem se, kot bi našla ključ do vesolja.
A neznansko prestrašena sem bila.
Mandy ...
"PRVA LJUBEZEN"
Le misliš si lahko, koliko časa sem
izbirala oblačila,
tisti večer, ko si me odpeljala v moj prvi gejevski lokal
v Portlandu v Mainu,
največjem mestu, po katerem sem kdaj hodila.
Bila sem vznemirjena in prestrašena,
da naju bodo videli ali ubili,
ko bova vstopali.
Več kot uro sva sedeli na parkirišču,
dokler si nisem premislila in odpeljala si me domov,
maskara pa se cedila po moji novi fantovski srajci.
Tako nerodno mi je bilo,
a sem vse, s čimer sem se še vedno borila,
spremenila v poezijo.
Denimo, ko sem začela pisati o svojem spolu,
sem bila na odru zelo živčna.
A ko sem pesem prvič glasno povedala,
je bilo, kot bi vsa zadrega izpuhtela.
Recitiranje poezije me je rešilo.
Izbira življenja ...
"TVOJE ŽIVLJENJE"
In kako te je to spremenilo v nekoga, ki se mu zdaj ne zdi težko
pojasniti svojega spola z besedami, da si najsrečnejši na cesti,
ko nisi tu ali tam, ampak nekje vmes,
na rumeni črti, ki teče po sredi vsega
kot preklemani sončni žarek.
Govorili ti bodo, da si izrodek.
In ti boš pretehtal vse možnosti in izbral krivdo.
Izbral, da boš vse življenje
govoril skrivnosti, ki jih nisi dolžan, vsakomur,
dokler ne bo nikogar več, ki bi te lahko prizadel,
če bi ti rekel, kar si:
posvečena, mežikajoča zvezda,
ogromen sončni žarek,
ki znova in znova obsije
tvoje težko življenje,
tvoje popolno življenje,
tvoje sladko in čudovito življenje.
Tisto leto, ko sem izvedela za raka, so me poklicali z gimnazije v Calaisu
in me prosili, da bi imela govor za maturante.
Za maturante.
V vsem življenju
mi v karieri nič ni pomenilo toliko
kot to vabilo.
Govorila sem o homoseksualnem odraščanju,
o težavah, ki sem jih imela, ko sem se na tej šoli še skrivala.
Zdelo se je, kot da se je krog zaprl.
GIMNAZIJA CALAIS
Tako zdravilno je bilo
in tako pomembno ... Za mlado mene.
Čutila sem, da se mlada jaz slišim
in začudila sem se,
češ ... Sem to postala?
In res sem bila srečna.
Če me je kdo, preden sem dobila raka, narobe nagovoril,
sem pobesnela.
Vedno sem se odzvala na poglede drugih na moj spol.
Ko pa sem izvedela za diagnozo,
sem iz tako močnega čutenja spola postala skoraj brezspolna.
Sebe ne prepoznavam več po spolu.
Je, kot bi vaša identiteta nekam izpuhtela.
Kot bi vse odpadlo.
Zdaj sem bolj v stiku s tistim delom sebe,
ki je večen.
Kajti na drugo stran svojega spola ne morem odnesti.
In če me ljudje narobe naslovijo, se ne odzivam več.
Nimam več ... Ne ...
Počutim se jaz.
Včasih se zaradi spolov še vedno vznemirim,
a to zato, ker to pričakujejo moji nebinarni ali transseksualni prijatelji.
In pogovor o tem je kočljiv,
saj nočem, da bi se kdo kadar koli počutil,
kot da je nekaj narobe z njim.
Toda nekoč je bilo napačno naslavljanje boleče
in v tem pogledu sem zelo sočutna. Le zame to ne velja več.
Morje, morje, petje, zmaga, zmaga, veter.
Poskušam ujeti zven pesmi,
a ne gre za besede.
Te zvoke delaš, da bi dobila ritem?
Da bi čutila, kako zveni pesem.
In našla besede, ki se vklopijo vanjo.
Težko mi je bilo, ko sem zaradi novega zdravljenja izgubila glas.
Rekla sem si, prav, morda to lahko spremenimo
in neham jemati zdravilo.
A odločila sem se za še eno infuzijo,
pa če bi glas izgubila za vedno.
In čudno, ko sem to sprejela,
ko sem si rekla, da bom pač brez glasu ...
Sem se naslednji dan prebudila in lahko sem govorila.
Noro je bilo!
In tako imam jutri kemoterapijo.
Upam, da to zdravljenje deluje,
ker si še vedno želim nastopiti.
Ta nastop bo proslavljanje življenja.
In mislim, da bo to moj zadnji nastop.
Upam pa, da ne bo.
Zato za svoje zdravje počnem vse, kar je v moji moči.
To počnejo tudi košarkarji,
če vadiš, ne moreš z igrišča, dokler ne zadeneš.
In tako ...
O trenutku, ko se mi bo življenje končalo, razmišljam kot o ...
Uspešnem metu.
Vendar moram izvedeti, koliko je napredoval rak,
in ali bo nastop nemogoč.
Med vožnjo me boli hrbet.
In tista kost doli me zares boli.
To vprašanje mi ves čas zastavljajo, saj utegne biti rak.
Res sem čustvena.
Zakaj? Ker me boli?
Prestrašena si.
Prestrašena si?
Ti si bila prestrašena.
To je tisti prostor, kjer so nama povedali, da je neozdravljiv.
Res me delaš nemirno, ker ...
Si danes tako drugačna.
Toda čutiš, kar moraš čutiti, ampak nisem te navajena takšne.
Pomislim, da nemara ne vem nečesa, kar veš ti.
Ne.
Ali kaj veš? - Ne!
Vendar slutiš?
Sploh ne. Ničesar ne slutim.
Mislim ...
Da me je prizadelo, saj ne moreš imeti poškodovanega hrbta.
Ko me boli kot danes, pomislim,
da je to takšna bolečina, kot ko rak raste.
Prej nisem vedela, kako je, ko ima nekdo raka.
Vsak mesec znova izveš,
da živiš, da umiraš, da živiš, da umiraš.
Živim, umiram.
Je kot ... Vsake tri tedne je kot grozljiva loterija.
In ... Včasih pomislim, da se sploh ne zavedam teže vsega tega.
Opravili ste. Izpustila vas bom.
Najlepša hvala. - Najlepša hvala.
Občutek imam, kot bi mi na prsih sedel slon.
Komaj lahko vdihnem.
V redu.
Odpreti moram elektronsko pošto.
Mama hodi spat ob sedmih.
Te moti, če tole odprem tu, svoje številke?
Morda pa ne bi med vožnjo.
Čez 22 minut bova doma.
Prav.
Zdaj grem prebrat številke, srček.
Deset je.
Je to prav?
Kaj res, srček?
Je to res?
Je res?
Ojoj.
Poklicati moram mamo.
Kako je lahko deset?
Kako?
Vse bom poklicala.
Si prepričana, da si prav prebrala? - Ja!
Prepričana? - Ja.
Živjo.
Mami, markerji v krvi so se znižali ...
CA-125 so se znižali na deset
in vsi imunski markerji so veliko boljši.
Tako vesela sem. Tako vesela sem. - Res?
Res odlično! Spraševala sem se že.
Skrbelo me je, ker se nisi nič oglasila.
Kakšna je številka? Nisem slišal.
Deset, nazadnje pa je bila 21.
Ojoj! - Odlično.
Prav, rada vaju imam.
Tudi jaz tebe.
Pravkar sva dobili krvne izvide in markerji so se zelo znižali.
To!
Nalila si bom kozarec vina in proslavila.
Kar daj, Gay! Jaz bom spila nekaj medicinske marihuane.
Čez tri tedne bi se lahko znova začeli dvigati,
a te tri tedne zdaj,
imam tri tedne.
In ti trije tedni se zdijo tako veliko.
Zelo vesela sem.
Dovolila si bom biti vesela.
Lahko bi imela nastop.
To je tako ... Ne morem verjeti.
GIBBYJIN BAZEN
Živjo. - Živjo, Suhica.
Kako se počutiš? - Kar v redu.
Vznemirjena sem zaradi nastopa.
Eden od datumov je konec maja.
In ko gledam na koledar zdravljenja,
bi rada poskrbela, da imamo dovolj časa za vse.
Bi ti eden teh datumov ustrezal?
Edino, kar mi pride na misel, je,
da bolj ko se bliža nastop, bolj razmišljam, ali bom še živa.
Bom dovolj zdrava?
Prav.
Toda zakaj ne bi preprosto domnevali ...
Da bom še živa ...
In če ne bom, me ne bo pekla vest, da me ne bo tam.
Bom ...
Bom nekje ... - Hologramska Gibby.
Kjer je lepše. - Živa boš.
Na odru med oblaki bom.
Draga skupnost, ta leta sem cenila.
Cenila sem samoto, pisanje in ždenje doma,
toda v duši sem recitatorka
in nastope zelo pogrešam.
Novica, ki vam jo bom zaupala, je zame izjemno vznemirljiva.
Nastopila bom v gledališču Paramount v Denverju,
kjer bom brala pesmi in pripovedovala, kaj se mi dogaja.
Imela bom tudi posebno gostjo.
Šifra za predprodajo je "kurja polt".
Ryan, nehaj!
Gib! - Meg, polomljen je!
Kako ti ga je uspelo polomiti?
Samo odprla sem ga. Ničesar nisem naredila narobe.
Ne morem verjeti.
Ojej, zdaj se zdi zares zelo resna.
Kot da boš spregovorila o raku ali kaj podobnega. Jezus.
Bi povzela, kaj te skrbi?
Ja, mislim, da bom dobila vročinski obliv.
Poglejmo, ali lahko vmes govorim.
Skrbi me,
da med vročinskim oblivom ne bom mogla recitirati.
Zato se najbolj bojim,
kako bo zdravljenje, ki ga imam,
vplivalo na mojo zmožnost nastopanja.
Meg, glas me zapušča.
Dobro.
Dobro. To je najin novi slogan.
Kar zajebavaj se z nama, življenje! Dobro. Vzemi mi glas.
Misliš, da brez glasu ne morem nastopati? Motiš se.
Tri leta kemoterapije so prizadela moj vid
in spomin, tako da ne vem, ali se bom spomnila vseh pesmi,
zato bi nemara lahko uporabila zaslon,
a ne bom videla brati.
Tako da ...
Svoje pesmi se moram znova začeti učiti na pamet.
Kot otrok sem mislila, da je 100 največje število.
Mati me je neznansko presenetila, ko je nekoč izrekla 101.
Sto in kaj?
Pri dvajsetih sem verjela, da je seks povezan s tipom
in besedo "porivanje".
Kako naj je ne bi jasno videla, če je plesala na traktorju
in v bikiniju kosila naš travnik?
Sedemnajst počasnih korakov k mikrofonu.
Preden spregovori, zajame sapo.
In sploh nisem pripravljena da Kupid, ta nagi nepridiprav,
proti meni izstreli nekaj ostrega.
Tako daleč od pripravljenosti na nekaj norega,
kar mi počne le ljubezen.
Kaj, če si ti ljubezen svojega življenja?
Pomislim, mojbog, upam, da ni res.
Ker sploh nisem moj tip.
Ne morem verjeti, da jo znaš. Noro!
Odločam se, ali bom vključila ali ne ...
Ker se veliko obiskovalcev mojih nastopov bori s samomorilnostjo in ...
Jaz se ne, zato poskušam ugotoviti, kako ...
Govoriti in pisati o tem, ne da bi rekla, da sem zdaj tam.
Čudno je, ko sem večino življenja preživela
z občutkom, da želim umreti, zdaj pa tega nočem.
V zgodnjih dvajsetih sem se rezala.
Zelo potrta sem bila.
Nekoč sem se zbudila in se odločila.
Stekla sem v kuhinjo
in pograbila zares oster nož
in preprosto ... Tega početja nisem mogla gledati.
Preprosto se mora končati. Zamahnila sem ...
Sranje, tako težko je govoriti o tem.
Zelo sem krvavela.
Za pol centimetra sem zgrešila arterijo.
Preprosto bi umrla.
A ne vem,
ali sem do tistega trenutka sploh kdaj razmišljala o samomoru,
po tistem pa sem na neki način ves čas.
A ko sem izvedela za raka,
se spomnim, da ko sem se po operaciji prebudila,
sploh nisem bila potrta.
Zbudila sem se ...
V nekakšnem stanju hvaležnosti.
Nenadoma se mi je zdelo, da bi bilo v redu, če bi umrla.
A tega nikoli ne bi storila sama.
DOBRA LUČ
Ne morem verjeti, da greva danes na prireditev.
Res ne. - Na veliko prireditev.
Sploh ne vem več, kako se to počne.
Prav.
Sveta nebesa!
ANDREA GIBSON RAZPRODANO
Uživajte v nastopu. Živjo. Kako ste?
Dobrodošli. Uživajte v nastopu.
POSEBNA GOSTJA TIG NOTARO
RADA IMAM ANDREO
Živjo, Tig.
Vznemirljivo je. Na ta večer je čakal ves svet.
Res je tako. Ljudje so vznemirjeni.
Rada bi pokukala med občinstvo. - Nikogar še ni.
A prenesla bom. - Prav.
Prav. Naj začutim ozračje.
Poglejmo, ali grem lahko po stopnicah brez napada panike.
Tu so ljudje.
Najlepša hvala! Sem Tig.
In ...
Kako bom sploh dihala?
Rada bi videla, ali imam kaj barve na obrazu,
da ljudi ne bi skrbelo zame.
Tja hočem stopiti kot podoba zdravja.
Ojoj.
Ne morem verjeti, da se to dogaja.
Ne morem verjeti, da se dogaja.
Srček, saj veš, da se nikoli nisem bala svojih čustev?
Toda zdaj me je strah, toliko jih je v meni.
Prav. Veš, kaj?
Vsi so te prišli podpret in radi te imajo.
In jaz še najbolj.
Naprej.
Še pet minut.
Še pet minut. Adijo. - Prav, hvala.
Zažgi.
To ... Ta trenutek, ko nekdo to izreče, je tako poln.
Pet minut.
Pet minut, Andrea.
Vse te črte na mojem obrazu
pripovedujejo, kdo sem.
Toliko zgodb, kje sem bila,
in kako sem do sem prišla.
A te zgodbe ne pomenijo nič,
V redu.
Ki bi mu jih povedal.
Ustvarjena sem zate.
Plezala sem na gore,
plavala po modrem morju,
prestopila vse meje in prekršila pravila.
A vse to sem storila zate.
Kajti tudi ko sem bila brez ficka,
sem se ob tebi počutila kot bogatašinja.
Ustvarjena sem zate.
Ne morem verjeti, da sem tu.
Hvala.
Najlepša hvala, da ste tu.
Ko sem imela prvo kemoterapijo,
sem izgubila skoraj vse dlake na telesu.
Moje ponosne feministične dlake na nogah so odpadle.
Tam spodaj sem si naredila frizuro,
ne da bi se morala voskati.
Toda obrvi sem imela še vedno močne, veste?
Dve kosmati gosenici, ki se nista spremenili v metulja in odleteli z obraza.
Neko jutro me je poklicala mama in rekla:
"Andrea, ne boš verjela, kaj se je zgodilo.
Oče se je zbudil in desne obrvi sploh nima več."
Od tedaj so minila tri leta, tri leta,
in v tem času očetu obrv še ni zrasla.
In kolikor vem, je oče izgubil obrv, da bi jaz ohranila svoje.
In za to ni treba verjeti v čudeže.
Samo v ljubezen morate verjeti.
To življenje mi ni bilo pisano na kožo.
Nisem bila ena tistih avš, ki ves čas zijajo.
Bila sem zavita v luščino.
Dež se me dolga leta ni dotaknil.
Zatočišče sem jemala resno.
Seveda me je preganjala lepota.
Vsakega preganja.
A sem ji ušla.
Skrita v skrbeh, obžalovanju, obetu posmrtnega življenja
ali naslednjega konca tedna.
In potem nekoč,
v rdečem žametu dvorane v New Orleansu,
sem opazovala, kako je na oder prišla Maya Angelou.
Sedemnajst počasnih korakov k mikrofonu.
Preden je spregovorila, je globoko zajela sapo.
Slišala sem, kako je bil v tistem vdihu rojen Bog.
Česa podobnega še nisem čutila.
Ko sem prišla domov, sem v slovar pogledala, kako se reče temu občutku.
Kurja polt.
Potem sem pomislila: "Saj zmorem."
Strgala sem previdnost s sebe
in dovolila, da se me vse dotakne.
Caitlin Clark na televiziji,
v svoji tretji sezoni pri Hawkeyesih,
prodira ostro ko vrabčeva krila,
leti skozi barvo kot Michelangelov čopič:
222 kurjih polti.
Moja sestrica, prvič trezna po 14 letih,
me je poklicala, ker je opazila, da so mamine oči zelene:
505 kurjih polti.
Nekoč se je začela pojavljati ob vsem:
ob iskrenem opravičilu in sovražnikovi ljubezenski pesmi,
ob Luni, ki je vzhajala nad celinsko razvodnico.
In nenadoma nič več na svetu ni umiralo.
Ste kdaj to čutili?
Trenutek, ko nič na svetu ne umira?
888 kurjih polti.
Jaz doma, po štirih mesecih kemoterapije,
gledam, kako mi trepalnice padajo na lica
in spoznam, da je to 400 želja, ki si jih drugače ne bi zaželela.
Čarovniji se ne da več ubežati.
Lepota me je ujela in me ne bo izpustila.
In pri svetovnem rekordu gre za to,
da ko ga nekdo za mano podre,
in bo ga podrl,
mi bo to tako všeč,
da ga bom, ne da bi se trudila,
znova podrla.
To, Gibby!
Prijateljica je rekla: "Kaj, če si ti ljubezen svojega življenja?"
Pomislila sem: "O, bog, upam, da to ne drži,
ker nikakor nisem moj tip."
Torej ob 12.31 ...
"ŽIVI DOKAZ"
Ko se je odločil, da ne bo, da bo rešil svoje življenje,
sem se jaz tudi.
Vse moje srce, ves moj um, sta šla domov z živim dokazom.
Naslednja pesem je za Megan in ...
Kaj ...
Ko sem raku rekla Veliki R ...
"RIBA ANGEL VARUH"
Je edina vedela, da mislim širno morje,
kjer sva srečali svoj Titanik in nisva potonili.
In njeno srce je bilo vrata,
odprta tako široko, da so se odtrgala s tečajev
in me ohranila na površini,
tudi ko sem se zbudila po operaciji
in jo morala vprašati, kaj so našli.
Vsak, ki misli, da je poezija nepomembna,
nikoli ni potreboval nekoga, da bi mu povedal nekaj neizrekljivo hudega,
čudovitega.
Hvala, da ste prišli na nastop.
Ne morem vam povedati, koliko mi to pomeni.
Najlepša hvala. Upam, da se imate lepo.
Tako zelo vas imam rada.
Najlepša hvala, iskreno iz vsega srca.
Najlepša hvala.
Hvala.
Ojoj!
Ne morem verjeti.
Ojoj.
Jočeš iz ljubezni?
Ja.
Srček, tako dobro je bilo. Res je bilo dobro.
Izjemno je bilo.
Tako čustvena sem bila, da sem mislila, da me bo ...
Bila sem balon, napolnjen s čustvi, ki ga bo razneslo.
Počutila sem se bolj ranljivo kot kadar koli prej.
Ko sem bila nazadnje tam, so bili markerji najnižji doslej.
In namesto da bi šla na infuzijo,
sem rekla, da želim najprej iti na slikanje.
In zdaj čakam na rezultate.
Sinoči sem bila vso noč pokonci.
Zelo me je bolelo.
Zdelo se mi je, da se mi lomi medenica.
Po telefonu so prišli rezultati slikanja,
a jih še nisem pogledala.
Tole je še posebej pomembno, ker se bojim ...
Kaj je bilo to?
Tamle je. - Kaj?
To je bilo res ljubko.
Zdi se, kot da je prišel pomagat.
Na vrtu sva imeli dva žalujoča goloba, ki sva ju poimenovali Nerazdružljiva.
In tu sta bila več mesecev.
In zdaj je že nekaj tednov le eden.
To je oglašanje žalujočega goloba.
In potem sem pobrskala
in postala žalostna, saj se žalujoči golobi sparijo za vse življenje.
In če eden pogine ...
Potem drugi pogosto žaluje tudi eno leto
in išče ...
Svojega partnerja.
V tem hipu bi me neznansko razveselilo,
če bi tja priletel še drugi golob in vse bi bilo urejeno.
Morda je drugi našel boljše drevo in želi reči: "Pridi sem."
Kajti tisti je ...
Ne.
Raje ostanem s tabo na slabem drevesu, kot da grem na boljše.
Dobila sem rezultate slikanja in lahko jih odpreva tu zunaj.
Kar slabo mi je od pričakovanja. - Meni tudi.
Ja, povsod je.
Lahko preberem, kaj piše? - Počakaj.
Samo trenutek mi daj, prav?
Prehod na drugi stadij vratnega limfnega ...
Vozla obojestransko neznanega pomena.
Napredovanje metastaz
v prsi, trebušno votlino in medenico.
To torej čutim.
Povsod je.
Strašljivo je, da je ena v trebuhu.
Mislim, da se, ko dobim novice,
nekako vrnem v sedanji trenutek.
Kar je veliko lažje.
To mi je všeč pri tebi.
Rada imam drobne trenutke upanja.
A še vedno upam.
Res?
Jeba! Res se nisem hotela vsa spremeniti v raka.
Prav zares ne.
Ko sem dobila zadnje novice,
sem pomislila,
da od tega umiram, in da bom kmalu mrtva.
Če bi šla na vožnjo z Meg
in rekla: "To je namerna vožnja, da vidim, ali se lahko ...
Predam življenju na način, ki bi mi bil v veselje."
Šli sva se vozit in ...
In vse sem sprejela.
Kot bi mi nenadoma padlo vse breme z ramen.
Bilo je, kot bi ves svet spremenil barvo.
Spomnim se, da sem na začetku razmišljala,
da imam še dve leti življenja.
Pomislila sem, da je to tako malo.
In zdaj ... Se mi zdi ...
Sveta nebesa, to je tako veliko.
Že sekunda je veliko.
Sedeti tu eno minuto in gledati Meganin obraz je veliko.
Dve leti sem imela za to?
Zdi se mi, kot da bi ta zadnja leta živela mnogo dlje kot v vseh letih poprej.
Bilo je jebeno ...
Jaz ...
To življenje imam.
In ...
Vem, da danes ne bom umrla. Precej prepričana sem o tem.
Torej jaz ...
Tudi jutri imam še.
Kaj pa bo zdaj?
Ne vem.
Veš, rada bi živela v skrivnosti.
Želim ...
Da bo moja zadnja sekunda kot ...
Prekleto, želim si, da bi bilo takšnih še milijon.
Daj mi leta svetlobe,
a tudi temna želim.
Žalost je pevka v mojem bendu. Je kot kombi
in bližnjica naravnost k resnici.
Učim se od razhudnikov,
rastejo na najtemnejših krajih.
Če nas ne bi tolikokrat osleparili, bi sploh kdaj prispeli?
V ta zemeljska nebesa, ki jih nočem zapraviti?
Poberi srečni kovanec
in poročila se bom s tabo zaradi denarja, dragi.
Ne dajaj mi novokaina na moj modrostni zob.
Želim ga čutiti vsega.
Slano in kislo in sladko.
Želim te poljubiti in izpisati ime ljubezni na moje rušeče se stene.
Jih položiti k tvojim nogam
skupaj s preostankom mene.
Slano in kislo
in sladko.
Pridi na verando, ljubi,
zazri se v popolno nebo.
Držim Sonce in Luno in junijsko nevihto,
ko uči ptice in dež leteti.
Ne potrebujem popolnosti.
Ne, le resnice se želim dotakniti.
Želim ceniti poskušanje in življenje in umiranje.
In delati velike napake, kot ljudje to počno.
Vzemi srečni kovanec
in poročila se bom s tabo zaradi denarja, ljubi.
Ne dajaj mi novokaina na moj modrostni zob.
Želim ga čutiti vsega.
Slano in kislo in sladko.
Želim te poljubiti in izpisati ime ljubezni na moje rušeče se stene.
Jih položiti k tvojim nogam
skupaj s preostankom mene.
Ničesar več ne potrebujem. - Ničesar več ne potrebujem.
Življenje je ljubezen, ki jo krvavim. - Življenje je ljubezen, ki jo krvavim.
Slano in kislo
in sladko.
Tako sladko.
Življenje je ljubezen, ki jo krvavim.
Tako sladko. - Tako sladko.
Tako sladko.
Prevod: Miro Mrak