For best IPTV provider, please visit: WWW.IPTV.CAT For best IPTV provider, please visit: WWW.IPTV.CAT
Ma muutun närviliseks,
kui Meg mu luuletusi toimetab.
Ta on kohutav toimetaja!
Mida sa selle all mõtled.
Ma mõtlen järgmist, Meg on luuleõpetaja,
ta on lihtsalt väga osav kirjutamises ja toimetamises.
Nii et Meg lihtsalt hakib ja hakib ja hakib mu luuletusi.
Ja siis ma nutan ja vihastun, sest see, mida ta ütleb, pole hea.
Ja siis järgmisel päeval ma saan aru, et tal oli iga kord õigus.
Aga selle käigus ma saan...
Ma olen paremaks saanud.
Kas sa ei ütleks, kullake? - Jah.
Meil on kaks erinevat lähenemist klišeedele.
Kus ma alati, nagu, püüan sellest lahti saada,
Andrea kahekordistab klišeed.
Ma saan aru, et sa ei oleks võimeline seda muudatust tegema,
kui sa oleksid luuletuse sõnumiga häälestunud,
kuid räägi mulle rohkem.
Noh, tead, mul on tunne, et kui sa suudaksid seda kõike ise teha,
Ma ei oleks siin.
Mulle meeldib minu ja sinu viis.
Aga minu viis on veidi lõbusam.
Nii et praegu on mul ajutiselt üks luuletus pealkirjaga "Surma hümn".
Eile õhtul lugesin ma algust Megile
ja ma ütlesin: "Kui ma oleksin dokumentaalfilmitegija,
alustaksin dokumentaali kindlasti selle luuletuse algusega pealelugemises,
samal ajal kui midagi toimub ekraanil."
Meg on nagu: "Mis oleks juhtunud?" "Ma ei tea. Võib-olla minu matused."
Ja siis kuuled, et Meg on nagu, "Ei!" See oli nii piinlik.
Olen närvis!
Mul on ka hirm seda lugeda.
Alguses ma arvasin, et see on kõhugripp.
"ELUHÜMN"
Aga kui see hakkas tunduma nagu anakonda kõhus,
mu arst veenis mind tegema kompuutertomograafiat.
Ma olin eluaegne hüpohondrik, keda vaevasid halvavad paanikahood
ja krooniline surmahirm,
nii et värisesin juba niigi, kui arst palus mul asendit vahetada,
et vaadelda vaagnapiirkonda.
Mu peopesad olid nii higised, et tundsin, kuidas elujooned lausa uppusid.
Ta rikkus reegleid ja saatis mind mu auto juurde.
Me peatusime teel kaks korda, et saaksin tema kaisus hingeldada.
Järgmisel hommikul surises mu telefon taskus.
"Mitmed suured massiivid munasarjadel. Kahtlustatakse pahaloomulisust."
Ma ei tundnud oma käsi.
Need olid tuimaks läinud püüdest hoida kinni kõigist, keda olin armastanud.
See on õudusunenäo algus, mõtlesin ma.
Diagnoos, mida minu arstid hiljem kuulutasid ravimatuks.
Minu suurim hirm on teoks saanud.
Aga jääge minuga, te kõik,
sest minu lugu räägib õnnest, mis on kergemini leitav,
kui me mõistame, et meil ei ole igavesti aega seda leida.
Täna õhtul on minu külaline avaldanud palju luuleraamatuid
ja andnud sõnalavastusi üle maailma.
Colorado ametlik poeet Andrea Gibson.
Nii et ametlikuks luuletajaks olemine on suur koorem
ja see kõik elus toimub ajal,
mil oled keset tõsist terviseteekonda vähi tõttu.
Jah. Ma arvan, et arusaamine, et me kõik oleme surelikud,
et me kõik hakkame selle maailmaga hüvasti jätma,
ja üksteisele mõnel viisil,
ja hüvasti meie kehadega, lõpuks,
see äratab teid üles, teate?
See on nagu su silmad läheksid suureks
ja sind tabab aukartus kõige selle lühiduse ees.
Ja te ei taha sekunditki raisata.
Ja ma raiskasin enne seda palju sekundeid.
LONGMONT, COLORADO
BROKEBACKI MÄGI
Ei saa panna neid lõpetama haukumist postiljoni peale,
ükskõik, mida ma ka ei teeks.
Sest Squash on nagu: "Ma tean, et seal on arstiarved,
mis on täiesti ebamõistlikud.
Viige nad meie majast eemale!"
Kui ma peaksin midagi lootma,
see oleks postkast.
Sest meie postkast, ma olen selle asjaga võidelnud,
nagu see tüüp filmis "Jõululugu" maadleb selle ahjuga.
Ma ei suuda... Ma ei suuda takistada,
et sahad seda postkasti maha ei ajaks.
Kas heidame pilgu peale?
Ma ei mõista, miks nad sellele posti ei toimetata.
See lihtsalt...
Nii et see peab paigale jääma, et ta üldse oleks nõus meie posti kohale tooma.
Kurat küll. Veel üks kivi.
Mida kivid teevad?
Noh, nad stabiliseerivad seda.
Ilmselt!
Ma mõtlen, ausalt öeldes, ma arvan, et see on päris hea.
Kui ma oleksin postiametnik, ma toimetaksin selle kohale,
sest ma näeksin, kui kõvasti inimesed püüdsid.
Ma arvan, et kõige olulisem on proovimine.
Gib, kas sa tead, kus on auto võti?
Ei.
Leidsin.
Andreal on uskumatu võime sõbruneda inimestega,
kes tavaliselt... nagu, seal on nagu... piir, mida ei tohi ületada.
Mis puutub, teate, nagu, me käisime Andrea arsti pulmas...
Mitte minu onkoloog.
Aga minu esmatasandi arst. - Jah.
Ta on nüüd üks mu lähedasemaid sõpru, ütleksin ma.
See oli ortodoksne pulm.
Nad jagasid ühel hetkel tantsupõrandal mehed ja naised eraldi.
Ja me ei teadnud, mida teha, nii et...
Me läksime parklasse ja tantsisime,
sest ma olen nagu: "Millise poole ma valin?"
Aga ta on imeline. Meil on tegelikult surmakohtumised.
Ja mida me teeme, on see, et me lihtsalt võtame telefoni ja... või läheme Zoomi
ja me lihtsalt räägime surelikkusest ja suremisest ja...
Ma ütlen seda Megile kogu aeg.
Ma alati arvasin, kui ma noor olin
et suremine oleks palju lihtsam, kui kõik sureksid samal ajal.
Ja, ee... ja nüüd olen oma meelt muutnud.
Sest... Ma mõtlen, ma võin vaadata kõiki oma sõpru
ja ma näen juba viise,
et minu surm muudaks neid mitmel moel rohkem selliseks, nagu nad on.
Aga...
Ma...
Ma ei taha...
öelda, et ma suren kindlasti ära.
Siin me oleme, peoloomad.
Ei suuda oodata. - Tahad, et seisma jään?
Jah, tahan.
See teeb haiget. - See on okei.
Võin seda kirjeldada kui...
see tundub nagu migreen mu
jalgratta istme alal.
Ma ei ole valuvaigisteid võtnud,
aga ma peaaegu tegin seda eile õhtul.
Aga mu õde jäi OxyContinist sõltuvusse ja nii...
Ma väldin seda kraami alati, kui saan.
Mida täna pildistate?
Nad on minust sõltuvuses.
Kas nad on?
Nad ilmusid mu maja juurde ja...
Seda on lihtne näha. - ...hakkasid mind filmima.
Sa oled vapustav. - Oh, aitäh. Sina ka!
Jah, ma ei tea, mis see on,
kuid kogu mu elu on mehed mul järgi jooksnud.
KIIRITUSONKOLOOGIA JA ANESTEESIA-EELNE TESTIMINE
Mul ongi kõik, nii et istu siia.
Tänan. - Muidugi.
Ma olen närvis.
Tere. Kuidas sul läheb? - Tere. Tore on sind jälle näha.
Tore, et sa pole ratastoolis. Tunned end paremini?
Ma tean. See on veidi parem. - Okei, hea.
Tänan küsimast.
2021. aastal diagnoositi mul munasarjavähk.
Ma läksin ja tegin radikaalse hüsterektoomia.
Ja siis ma alustasin kuuekuulist keemiaravi.
Ja siis, kuus kuud hiljem, tuli vähk tagasi.
Ja see jõudis mu maksa ja diafragmasse.
Sel ajal sain teada, et elu prognoos on kaks aastat.
Siis pidin läbima veel ühe aasta sama keemiaravi.
Siin on Andrea, kes tuleb välja oma viimase keemiaravi seansilt.
Tere. Kuidas sa end tunned?
Ma tunnen end nii õnnelikuna.
Aga nelja kuu pärast
tuli see kohe tagasi
Ja siis, sel hetkel, kuulutasid nad selle ravimatuks.
Praegu olen ma juba ületanud selle kaheaastase eluprognoosi.
Nad ütlesid, et võin jätkata mõnede prooviravidega,
aga mu arst ütles: "Ma mõistan, et sa ei pruugi rohkem ravi soovida.
Ja kui sa tahad lihtsalt endal surra lasta..."
Aga ma tahan elada nii kaua kui võimalik.
Ma tahaksin väga öelda: "Ma olen 50."
Mulle meeldiks see väga, et kuigi olen 48, ütlen inimestele, et olen 50.
Nii et ma rääkisin oma arstile
et ta lõpetaks ühe võimalusena
ravi katkestamise pakkumise.
Ma jätkan elamiseks vajalike asjade tegemist nii kaua, kui suudan.
Näeme reedel. - Tänan. Näeme.
Olgu.
Viimati nautisin einet kolm aastat tagasi.
Näiteks, kui sul on vähk ja saad keemiaravi,
kaob sul isu täiesti ära.
Aga ma elaksin oma ülejäänud elu maitsmismeeleta, kui...
Ma võiksin elada oma ülejäänud elu.
Tavaliselt küsiksime siinkohal Stefilt tema seksielu kohta.
Jah!
Stefil on uus tüdruksõber. - Jah.
Stef helistas eile ja ütles:
"Ta on mulle sõrmekat teinud"
Tegelikult... - Ei, nii see ei olnud.
Oota, mida sa ütlesid? - Te helistasite mulle,
ja rääkisite Megi sõrmeka kohta!
Ma... Me ütlesime sulle seda? - Jah.
Ma ei andnud oma andmeid vabatahtlikult. - Me ei helista lihtsalt...
vähile.
Me ei... Oota, oota. Räägi mulle, miks me lõpuks Stefile sellest rääkisime.
Me ei räägi seda tavaliselt sõpradele!
Oota, mis juhtus?
Sa helistasid mulle ja ütlesid,
et täna õhtul kavatseb Meg sulle nii kõvasti sõrmekat teha,
et ajab vähi välja.
Ei, ma ei öelnud seda!
See on minu telefonis ja me saame selle välja otsida.
Ma naersin selle sõnumi peale. Ma pidin tee ääres peatuma
et seda nautida.
Ei... ma lihtsalt mõtlen, et keskenduda.
Stef. Meg ja mina oleme siin.
Me kuulsime just, et Heather andis sulle uudiseid.
Ja me tahame, et sa teaksid,
et Meg teeb täna mulle sõrmekat ja teeb kõik korda.
Ja Meg tunneb, et ta saab oma sõrme üles ja ümber selle
ja ta palvetab veidi, kui ta mind sõrmedega puudutab.
Okei, oota... - Näed? Sa tegid seda!
Põhjus, miks ma selle sõnumi jätsin, on see,
et Heather saatis sulle uudise. Mul oli luus metastaas...
Teadsin, et sa oleksid kurb.
Ja mu sõbrad oleksid kurvad.
Selliseid sõnumeid ma siis sõpradele jätangi, kui nii juhtub.
See toimis. Ma ei olnud üldse kurb. - See toimib. See toimib alati.
Kuna sa seda tegid, pead nüüd oma vastuse esitama.
Okei.
Andrea ja Meg, mina ka nutsin natuke,
siis sain jälle lootust ja ma olen tõesti lootusrikas,
nüüd, kui ma tean, et saad täna õhtul sõrmekat.
Võin ma soovitada, et saaksid pöidlaga?
Sest viimasel ajal olen saanud pöidlaga
ja mul ei ole vähki
ja see võibki olla põhjuseks.
See ei tundu päris nii hea
ja ma ei tea, miks see ikka juhtub. Ilmselt, kuna ma ei räägi
ega ütle...
Ei.
Ma armastan teid kahte väga.
Stefile meeldivad alati vanemad naised.
Ja nii on tema sõbranna 70-aastane. - Ei, ta ei ole 70!
Arvasin, et ütlesid, et on. - Ta on alles 65.
Nii noor. - Ma tean.
Miks sa selle pärast muretsed? - Sest see on 20... see on 20 aastat.
Stef on... Stef tõesti armastab teda
Jah. - Sa armastad teda tõesti.
Ja nii ta ei taha, et tema sureks enne teda.
Aga see on tegelikult väga huvitav,
see hirm, et kohtad kellegagi,
kes võib-olla on oma elu lõpu lähedal.
Pole kohanud kedagi, et mõelda:
"Soovin rohkem aega sinuga."
See on nii armas, Stef. Ma tunnen seda Megi suhtes väga.
Nagu, ma tahan kogu aeg.
Ma tahan olla siin, kui tema raamat ilmub.
Meil oli see tõeliselt metsik kogemus.
Kas ma rääkisin sulle kogemusest, mis meil sel päeval oli?
Mis päev?
Kui me saime teate, et mul on luus metastaas?
Meile tundus, et me tundsime end nagu,
võib-olla mul on ainult paar kuud elada.
Ja ma võin, ma ei tea.
Aga see oli see, mida me sel päeval tundsime.
Ja siis,
see oli... me nutsime palju, ja siis,
Meg tõi selle video.
Ma nägin, et oli olemas vananemisrakendus
ja siis ma panin selle laulu peale,
laulab Shania Twaini laulu "You're Still The One".
Sest see oli see laul, mis mängis, kui ma Andreale abieluettepaneku tegin.
Ikka veel tugevana
Ikka see üks Sa oled ikka see, kelle poole ma jooksen
See, kellele ma kuulun
Sa oled ikka see, keda tahan kogu eluks...
Ma lihtsalt armastan seda inimest.
No nagu, ta on nii äge.
Ma olen temasse nii armunud.
Aga... jah.
Ma polnud kunagi varem ennast nii selgelt näinud,
kui siis, kui ma Megi vanana nägin.
Ma nägin kogu meie armastuseaastate jälgi tema näos.
Ja ma nägin, et ta oli kandnud meid läbi aastakümnete
ja tuleviku.
Ja ma tundsin, et olin temaga koos iga hetke juures.
Kujuta ette, kui inimene sureb...
"TINKTUUR"
...hing igatseb ihu,
leinab tegelikult oma käte kaotust ja kõike, mida need suutsid hoida.
Igatseb kõri sulgevat arglikkust valjusti lugemisel
esimesel koolipäeval.
Kujuta ette, et hing igatseb ära löödud varvast,
logisevat hammast,
naljanärvi.
Hing ikka küsib,
"Miks naljanärv nii teeb? See on lihtsalt imelik."
Kujutle, et hing igatseb januse aia põski
leinast kastetud.
Kujuta ette, et hing igatseb iga langevat ripsmekarva
ootamas, et saada sooviks.
Kui inimene sureb, hing otsib universumist
midagi punastavat,
pühib universumit õhukeseks kulunud kannatuse pärast,
viimane närv, mis võitleb oma elu eest,
häälekast, mis igatseb, et teda kuulataks.
Kujutle, et hing igatseb nälga,
tühjust,
raevu,
rusikat, mida kunagi ei olnud õpetatud kokku tõmbama – tõmbas kokku,
hambaid, mida polnud õpetatud kokku suruma – suruti kokku,
keha, mida ei olnud kunagi õpetatud armastama – armastas
nagu näljane kummitus, kes kaevab end hauast välja.
Hing igatseb vanaduse mittepüsivust...
Palju õnne sünnipäevaks!
Ja palju muud - Ja palju muud
Hing igatseb iga päev
keha oli haige,
nüüd on sunnitud,
see siin on ehitatud palavikust.
Palavik on keha palve,
kuidas see põleb ja palub veel üht tavalist päeva.
Hing igatseb seda, millest keha ei suutnud lahti lasta.
Mis muu saaks kõigest nii kõvasti kinni hoida?
Andreal on tõsine meditsiiniline hädaolukord,
kus ta pöial kukub küljest.
Ma räägin sellest medõele, kui ta tagasi tuleb.
sest ma arvan, et see võib olla veidi tähtsam
kui kasvajad.
Mitte miski kosmoses ei suuda seda ette kujutada.
Ei komeeti, ei udukogu,
ükski valguskiir ei suuda hoomata aukartuse maastikku,
häbi kuumust,
sõrmeotsad tõmbavad välja esimese halli juuksekarva
ja viskavad selle ära.
"Ei suuda seda ette kujutada,"
tähed ütlevad.
"Räägi meile veel kord kananahast.
Räägi meile veel valust."
Ma korraldan luuletöötoa ametliku poeedi ürituse jaoks.
Ja saatejuhid paluvad mul rääkida, kuidas ma jõudsin luule ja kirjutamiseni.
Ma kasvasin üles väikeses linnakeses Põhja-Maine'i metsade keskel.
See oli väga töölisklassi linn.
Inimestel ei ole palju raha, aga see on nii ilus.
Kasvades ei olnud mu elus kunstnikke.
Ma ei tundnud ühtegi luuletajat ega kirjanikku.
Ma ei teadnud, et keegi saab suureks kasvada ja kunstist elatist teenida.
Ja siis ma tulin Coloradosse oma kahekümnendate alguses,
ja ma avastasin luulevõistluse.
Mulle meeldis,
et see oli palju kergemini mõistetav kui muu luule.
Selle jaoks polnud vaja doktorikraadi.
Mikri juurde ma ei läinud. Mõtlesin: "Mitte mingil juhul."
Mul oli kohutav, kohutav hirm avaliku esinemise ees.
Ja siis mu eks, Bethy, läks minust lahku.
Ja see tunne, nagu sul poleks enam midagi kaotada,
ma lihtsalt ei hoolinud. Ma läksin lavale ja...
Ma olin ikka veel väga, väga närvis.
Sa ei kuulnud mu häält paberikrabina tõttu.
Kirjutasin selle luuletuse...
Kirjutasin selle mõnda aega tagasi.
See oli emotsionaalne ja toores,
ja, tead, mul ei olnud sellist tunnet, et ma peaksin... ma ei tea.
Parema sõna puudumisel olema "peen."
Ma võitlesin, sõrmenukid valged kui tähed,
ja jätsin sinikad, mis olid Salemi kujuga.
Minu jaoks oli oluline alati luulet kirjutada,
et inimesed ei peaks mõistmiseks kraadi omama.
See on põhjus,
miks maalin vahel maailma ilusamaks, kui see on.
Ilmselt mul polnud huvi,
et õppida suuri sõnu.
Nagu, ma tean nii vähe sõnu, et kui ma andsin välja oma esimese raamatu,
kirjastaja oli nagu,
"Andrea, kõikides luuletustes on samad sõnad erinevas järjekorras."
Ütlesin: "Need ongi kõik sõnad, mida ma tean!"
Miks kirjutada luuletus, millest keegi aru ei saa?
Ja mis kellelegi korda ei lähe.
Ma tean, et mu süda on katki läinud sügavkülmik.
See ei suuda midagi külmutada,
nii et ei, ma ei "nuta kogu aeg,''
ma lihtsalt sulan väljaspool piire.
Tol ajal ei olnud ma laval kedagi kuulnud
suitsiidist rääkimas.
Nii et ma hakkasin ausalt kirjutama oma enda...
...võitlusest võtta enda elu.
Iga päev, mil sa ei suutnud voodist välja tulla,
sinu randme täppi
kõigile, kes on kunagi soovinud surra,
on öeldud, et mõnikord kõige tervendavam asi, mida me saame teha,
on endale ikka ja jälle ja jälle meelde tuletada,
teised tunnevad ka seda.
Need luuletused kaldusid olema lootusrikkamad.
Sa tead, sest ma teadsin, et ma rääkisin ka teiste inimestega,
kes tõesti vaevlesid. Ja ma arvan, et see lohutas inimesi.
Andrea ei mõtle luulest kui millestki stiilis "Mida ma saan?"
Tead ju, nagu, noh, see inimene rambivalguses,
aga tegelikult: "Mida ma saan luua, et inimestele anda?"
Ja ma arvan, et just seetõttu on see olnud pikemaajalisem.
TÄNA ESINEB HR ANDREA GIBSON
Siis ma korraldasin ühte üritust
ja mänedžer juhtus olema etendusel
ja ta ütles, et ta polnud kunagi varem luuletajat juhendanud,
aga kas ma tahaksin proovida? Ja ma ütlesin, "Jah!"
Gibby! Lõbutse hästi.
Ma olen närvis!
Püha, ma tahan olla püha.
Ma ei teadnud siis, et püha olin juba mina.
Olime šokeeritud, kui avastasime, et inimesed tulid.
Ei tea, kas nad tahaksid, et seda ütleksin,
aga Andrea oli nagu luuletajate rokkstaar.
ANDREA GIBSON VÄLJA MÜÜDUD!
Üks esimesi spoken word luuletajaid, kes tõepoolest esines rokiklubides tuuril.
Etendus oli kärarikas ja energiline,
ja inimesed olid publikust purjus ja suudlesid igal pool ja...
X-O-X-O-X-O...
...see oli pöörane!
Ja siis ma alustaksin luuletust
ja publik hakkaks koos minuga luuletust ütlema.
Oh, mu jumal, see oli nagu... unenäoline!
Kui ma istuksin võõra inimese kõrval,
kes küsiks: "Millega sa elatist teenid?" Vastaksin: "Olen luuletaja."
Ma ei suuda seda uskuda.
Nii vedas mul selles elus.
Ja nii ma kohtusingi Megiga.
Meg oli ka spoken word luuletaja.
Ja ma läksin esinema, ja tema esines lugemisega samal õhtul.
Keegi küsib, millist rasestumisvastast meetodit sa kasutad
ja sa ütled: "Geimeetodit."
Kui ma teda kuulsin, mõtlesin: "Ta on uskumatu."
Tunnen, et ma ebaõnnestun millegi muuga,
peamiselt iseendaga...
Luuletajad on omamoodi tihe kogukond,
nii et me kõik tunneme üksteist.
Ja me nägime teineteist riiklikel luulevõistlustel
või kirjutamislaagrites ja me olime lihtsalt sõbrad kõik need aastad.
See oli juhuslik.
Ja siis me tantsisime pärast suurt võistlust Oaklandis.
Tal oli seljas selline kassikleit, noh, kleit, mis oli täis kasse!
Ta oli suurepärane tantsija. Ma polnud teda tantsimas näinud.
Ma ei suutnud uskuda, kui hea tantsija ta oli,
ja te kõik teate, et mina olen ka.
Ma higistan palju, kui tantsin, sest annan tantsides endast täielikult kõik.
Ma ei tea, kas ma tahan sulle öelda, mida ma tegin.
Nad... lihtsalt... pühkisid oma käed mööda mu käsivarsi alla
ja siis limpsisid oma peopesasid...
Ja ma mõtlesin: "See on veider.
Ja erootiline."
Lihtsalt nii labane asi, mida teha.
Palun, noh, ma ei taha väita, et see oleks sobilik kellelegi teha.
Aga siis ma astusin lifti koos meie ühise sõbraga
ja ta oli nagu: "Jah, ma ei ole üllatunud.
Andrea on sinusse juba igavesti armunud. Aastaid." Ja ma olin nagu: "Mis mõttes?
Ma olin nagu: "See on ju gei James Dean. Millest sa räägid?''
Ta oli nagu: "Sa tead ju, sa oled täpselt nende tüüp.
Kurvikas, punane huulepulk." Ja ma olin nagu...
Ma ei olnud mõelnud, et võiksin olla kellegi tüüp.
Sest mul on alati olnud eluaegsed kehaga seotud ebakindlused.
Kogu oma lapsepõlve käisin ma laste kaalulangetamise laagris.
Ja kui ma Andreat kohtasin,
olin ilmselt umbes 22 või 27 kilogrammi raskem kui praegu.
Ja ma arvasin, et kõik, kellega ma olin olnud, pidid mu keha ületama.
Kui Andrea esimest korda kirjutas: "Kas sa tahaksid millalgi kohtingule minna?"
Ma vastasin sõnumiga: "Muidugi, kellega?"
Em, mida sa arvad Meganist ja minust?
Ma arvan, et ta on ilmselt sinu elu armastus.
Mis? - Mis?
Meg'i lemmikartist oli Lana Del Rey
ja ma sain esirea piletid Red Rocksi kontserdile
ja ma kutsusin ta välja etendust vaatama.
Ja siis nad lennutasid mind Coloradosse.
Ma tundsin, nagu elaksin filmis "Printsessi päevikud".
Olen nagu: "Olen lennukis!"
Squash, kas sa hakkad kohtuma minu sõbra Megan Falleyga?
Kas oled põnevil?
Ja me ärkasime kontserdi hommikul
Ütlesin: "Las ma guugeldan, palju kohale jõudmine võtab ja mis kell algab,"
ja nägime... et oli 13. mai.
See oli nagu: "Kontsert oli 12. mail."
Seega olime etenduse maha maganud.
Teesklesin kurvastamist etenduse pärast,
sest ma lihtsalt tahtsin nende tähelepanu. Ma olin nagu...
Nad ütlesid: "Kuule, miks sa ei tule siia ja lase mul su alasti keha näha?
Ja... see oli nagu esimene kord, kui ma esitlesin oma keha justkui kingitusena,
ja mitte nagu midagi, mida ma justkui üritasin varjata.
Ja...
...nad suudlesid mu kõhtu, mis oli, nagu, see osa mu kehast...
mille osas kinnistati lapsest saati ebakindlust.
Ja nad lihtsalt muudkui ütlesid: "Seksikas, seksikas!"
Ja... see tundus nagu
keegi suudleb haava ja teeb selle paremaks.
Ma ei jäta hüvasti.
Sa tahad, et ma lahkuksin? - Ei.
Tahad, et töölt ära tulen? - Jah.
Et ma saaksin mida teha?
Minu eest hoolitseda.
See nagu lülitas midagi mu peas ümber, kus ma olin nagu,
kui Andrea suudab mu keha armastada, kas mina suudaksin oma keha armastada?
Nii et pandeemia ajal ma eemaldusin luulest ja hakkasin kirjutama memuaari.
Ja see rääkis täielikult minu kehast.
Ja siis mu partner saab vähidiagnoosi ja ma olen nagu,
ma kirjutan memuaari oma kuradi püksisuurusest?
Nagu, mis on... Mis?
Hei, kullake, kas sa arvad, et ma olen kena?
Täielikult, sügavalt, tõeliselt, hullupööra.
Tõeliselt, hullupööra!
Tõesti?
Ja kõik juuksed on keemiaravist välja langenud.
Ma olin öelnud midagi sellist: "Kas sa igatsed olla juukseikoon?"
või midagi sellist, ja...
nad olid öelnud: "Soovin keha. Ei huvita, milline see välja näeb."
Ma arvan, et lihtsalt, nagu, kogu mu kehaimagoga seotud ajaloo kulminatsioon
ja see oli lihtsalt mingisugune...
kontekstualiseeriv hetk.
Nagu, millegi muu tegemise mõttetus kui lihtsalt, nagu, tänulikkuse tundmine
ja tänulikkus meie kehade eest, eriti kui need on terved.
Maailma perspektiivi seadmine või haavade perspektiivi seadmine.
Tere, väike koletis.
Ma armastan sind nii väga.
Ups, täna ei tohi mind suudelda.
Pead neli päeva ootama, et mind suudelda.
Ka mina pean ootama.
Meg peab ka ootama.
Kas tavaliselt tekib mul täna roidiviha või homme?
Veidi mõlemat.
Mõnikord hiljem, mõnikord täna õhtul.
Pärast keemiaravi kipuvad mul steroididest tujud kõikuma.
Kas sa tahad teada midagi naljakat, mida ma teen,
kui mul on roidiviha, mida ma ütlen Megile?
"Vähemalt." - "Vähemalt!"
See ajab mind kuradi hulluks.
Ma olen nagu, kui mul on roidiviha...
Andrea ütleb midagi sellist: "Vähemalt too mulle klaas vett."
Vastan: "Kas sa teed nalja?"
"Kas sa saaksid mulle vähemalt smuuti tuua?"
Ja ta on sel päeval teinud seitse tuhat asja.
Ja ma olen nagu: "Vähemalt..."
Ma üritan seda mitte öleda,
aga ma ei tea, miks ma seda ütlen. "Vähemalt."
See on ainus fraas, mille peale ma tunnen, et kaotan mõistuse!
Tegelikult, ma kirjutan sulle uue armastusluuletuse
pealkirjaga "Vähemalt."
Ma ei meeldi endale selle soenguga.
Pikad juuksed häirivad mind
ja olen otsustanud, et mul on edaspidi ainult lühikesed juuksed.
Arvan, et näen selliselt karm välja.
Ja ma arvan, tead küll...
on oluline, et väline vastaks sisemisele.
Milline peaks mu välimus olema, et see vastaks mu sisemusele?
Nunnu.
Geniaalne.
Ilus.
Vähemalt.
Vähemalt!
Nüüd avan oma vereanalüüside tulemused
ja vaatan oma vähimarkerit.
Andrea vähki saab määrata vereprooviga.
Seda nimetatakse CA-125-ks, vähi antigeen 125
ja seda kasutatakse munasarjavähi mõõtmiseks kehas.
Ja nii, iga kolme nädala tagant viimase kolme aasta jooksul,
ma vaatan ja uurin, kas vähk kasvab?
Ja nii ma justkui ootan, et näha, kas ma olen...
suremas.
Mul on tunne, et me elame oma elu peaaegu kolmenädalaste tsüklitena.
Ja siis ma arvan, et mida lähemale sa jõuad,
võib-olla nädal aega jäänud järgmise vereproovini,
sa tunned jälle seda kummitavat tunnet
ja see lihtsalt käib ringiratast.
ABIKAASA
Viimati, kui ma testi tegin, oli mu CA-125 näit 16.
On kuidagi raske teada, mida tunda...
eriti kui see on selline number nagu...
umbes, ma ei tea, 20ndates või midagi sellist.
On natuke raske aru saada, mida sellest arvata.
Tunduks, et kui see oleks 16 või vähem, oleksime üsna rahul.
Ma ei taha rääkida sellest, et numbrid oleksid nagu võrdsed emotsioonidega.
Olgu.
Okei, kullake, ma ei taha, et sa vaataksid.
Kullake, kuidas ma sisse login?
Siin.
See on kõrge.
Mis see on? - See on 21.
Kuidas see sulle tundub?
Minu arvates tähendab see, et vähk levib mu keha teistesse osadesse.
Ja ma arvan, et see tähendab, et ravi ei toimi enam.
Ja et...
Kui just, noh, ime ei juhtu,
ma ilmselt sureksin varsti.
Kas sa viitsid mu sõpradele kirjutada?
Üks osa minust ei suuda lõõgastuda,
kuni mu sõbrad teavad.
Ja ma arvan, et mu emal on kõigist kõige raskem,
sest ta kaotas oma õe munasarjavähile.
Ja siis suri ta ema peagi pärast seda murtud südame tõttu.
Ja seetõttu on mul just temale rääkimine kõige raskem.
Ma ei tea täpselt, mida see kõik tähendab.
Aga ma tean, mis diagnoos on
ja ma tean, et olenemata kõigest see ravi lakkab lõpuks toimimast,
kas nüüd või varsti.
Ja...
kui ma sellega lepin,
kogu see magusus poeb tasapisi sisse.
Sest kui ma ei lepi sellega, siis olen ma ainult seal,
olen kinni selles numbris.
Aga kui ma lepin sellega: "Okei, see ongi see, mis toimub,"
siis saan ma olla koos eluga.
Me kõik kogeme seda hetke.
Nagu, kõik siin.
Me kõik saame selle.
Ma ütlen Andreale alati: "Ma ei suudaks seda ilma sinuta teha."
Jumal tänatud, et teed seda koos minuga läbi. Ma ei suudaks sinuta.
See on tõesti nii.
Ma ei suudaks seda sinuta teha.
Ma kirjutasin uue soovinimekirja.
See ei ole metsikute seikluste nimekiri.
"VÄIKESED ASJAD"
Seal ei ole ei benjihüppeid, tiibülikondi ega kuumõhupalle.
Ei mingeid templeid passis
ega delfiinidega ujumist.
Nii köitvad kui need asjad ka ei oleks,
ei sütita need nii palju kui need,
mida enamik meist on harjunud pidama pisiasjadeks.
Need on mu suurimad, kõige väiksemad unistused.
Et istuda koos leinatuviga, kes nutab taga oma kaotatud armastust.
Et sõbra riideid parandada
minu vanaema sõrmkübaratega.
Kaunistada oma klaver dekupaažitehnikas
armastusluuletustega.
Kallis, kas sa võtad oma tööriistakasti? Me vajame seda.
Aga mu akutrell? - Meil võib su akutrelli vaja minna.
Siin on neli oravat ja nad kaklevad, kui ma pähkleid välja toon.
Ja nii ma sain need majad.
Vaadata, kuidas orav taastab oma pesa ainsas tormist pääsenud männipuus.
Oh, jah! - Jah, jah, jah!
Parandada postkast pärast seda, kui lumesahk selle ümber lükkab.
Ma tulin välja ja postkast oli täiesti läinud.
Ka kogu meie postiga sees.
Kas sa oled otsinud postkasti?
Kas sa oled seda näinud?
Parandada postkast pärast seda, kui tormituul selle maha lööb.
See tundub kummaline, et see tuleb koos laste asjaga.
Nagu, kas see on lastele mõeldud?
Ei, see on päris postkast. - Aga vaata seda.
Ma ütlesin, et see on Fisher-Price!
Kas see ongi tegelikult Fisher-Price?
Parandada postkast pärast seda, kui karu selle maha lööb
ja veel sada korda uuesti.
Gibbyl oli see esteetiliselt meeldiv lahendus!
Öelda oma emale head ööd igal aasta õhtul.
Hästi, ema, ilusaid unenägusid. Tšau. - Armastan sind.
Hoida haigla liftiuks avatud võõrale inimesele
mõni minut pärast seda, kui olen saanud raske uudise.
Suur aitäh kõige eest.
Tänada medõde liiga palju kordi.
Suur aitäh.
Siin on putukas.
Pean selle putuka välja laskma.
Tunda, kuidas ämblik kõnnib mööda mu elujooni,
samal ajal kui ma kannan teda ettevaatlikult õue.
Magada baldahhiinvoodis tähtede all
ja leiutada uusi tähtkujusid.
Kaksiktähed,
Mary-Kate ja Ashley Olsen.
Ma ei tea, kes see on.
Meelde jätta, kuidas kuuvalgus ulatub läbi katuseakna,
et puudutada Megi nägu.
Ma arvan, et ma küsiksin sinult, kas mul oleks luba,
et sind üles äratada, kui ma oleksin kurb.
Sul on alati minu luba.
Tunda Megi sooje käsivarsi
mähkumas minu ümber meie kahekohalise jalgratta tagaistmel.
Me oleme peaaegu kohal, Idge! Peaaegu kohal. Sa saad hakkama. Sa oled vapper.
Tantsida leinates.
Tunda ookeani maapealses basseinis.
Armastada, kui on valus.
Unustada oma telefon.
Mäletada kõike.
Enne vähki olin ma nii masenduses.
Kui mul diagnoositi vähk, tundus, et miski oli lihtsalt nii teistsugune.
Ma tundsin end justkui tänulikkusest ja armastusest tehtuna.
Ma olen olnud õnnelik lihtsalt vaiksema elu üle.
Kutsikas!
Enne oma diagnoosi olin ma alati reisimas mööda maailma.
Vaevalt kunagi kodus.
Käisin kontserdilt kontserdile.
Ja viimased kolm aastat, alates mu vähidiagnoosist,
ma ei tee seda enam.
Tere, imelised. Sain hiljuti teada, et mul on korduv haigestumine
ja ma pean oma sügistuuri tühistama.
Kõigile, kes ostsid pileti...
Ma armastan teid. Suur aitäh.
Ma hakkan... ma hakkan teid kursis hoidma selle teekonnaga, eks?
Ja nii ma ei ole aastaid ühtegi etendust teinud.
Mu immuunsus on nii madal
ja Meg ja mina oleme niivõrd karantiinis.
See tundub tõeline risk.
Aga olgem ausad. Ma igatsen esinemist nii väga.
Kas tahad veel ühe live- esinemise teha?
Mu süda murduks, kui ma sureksin ilma veel ühte etendust tegemata.
Ma väga tahaksin teha etenduse.
Aga mu tervis pole kunagi varem olnud nii ebakindel kui praegu.
Nii et... ma ei tea.
Alexa, lülita magamistoa tuli välja.
Okei.
Mis oli sinu päeva parim osa?
Tead, mul oli see hetk, kus...
Ryan küsis, kas ma tahan teha etendust.
Ja ma...
Ma tõesti tahan.
Ma tõesti, tõesti tahan.
Ma hakkasin selle peale mõtlema.
Aga sina?
Valida on mitme vahel.
Okei.
Aga mulle meeldib see.
See siin?
See polnud aus. See oleks olnud ka minu oma, kui ma oleksin teadnud.
Teadnud mida? - Et see oli valik.
Bethy? Tere! - Tere!
Põnevil prügimäele minemisest?
Olen.
Olen põnevil prügimäele minemisest.
Et sa teaksid, ma sain eile õhtul aru,
et kui sosistad, nad kuulevad sind.
Oi. - Nad kuulevad mind praegu.
Nii et ära kunagi, mitte kunagi sosista mulle, et sa neid ei salli.
Okei.
Nad teavad, et tunneme üksteist? Või arvavad, et olen Uberi prügiveo juht?
Nad teavad ammusest ajast, et oled mu eks
ja teavad, et oled üks parimaid sõpru.
Esimene asi, mida sa peaksid teadma...
Issand jumal, ta ütleb seda alati! Alati.
...kuulsuse tipuks on see, et läksin Andreaga lahku.
Jah.
Kui paljud saavad öelda: "Ma läksin Andreaga Gibsoniga lahku"?
Paljud!
Seda saavad paljud öelda! Hull oled? - Ma olin esimene.
Ma alustasin luulekarjääri.
Miks sa neist loobusid?
Selgus, et me oleme praktiliselt üks ja seesama inimene.
Me oleme mõlemad poisid ja me ei mõistnud veel sugu, eks?
Ma arvan nii.
Ryan, mitte et kaks poissi ei võiks käia.
Nii on. See on lihtsalt liiga...
See polnud meie teema. - See polnud meie teema.
Kui ma kapist välja tulin, oli mu vanematel väga raske mõista
kväärsuse olemust
ja uskuda, et ma võiksin kväärina elada õnnelikku elu.
Ma kartsin tõesti kohtuda Bethy vanematega,
sest ma teadsin, et nad on katoliiklikud.
Ja siis astusin nende majja sisse
ja nad olid nii armastavad.
Bethy isa suri hiljuti vähki.
Ja tõesti, tal diagnoositi haigus ja viis päeva hiljem ta suri.
Ja ma mäletan, et helistasin Andreale ja ütlesin, et "ma ei saa toas olla."
Sest see oli nagu... See ei olnud kurbus.
See oli nagu see ebamugavus, nagu, sellega, mis oli ees ootamas.
Ja Andrea ütles: "Ava lihtsalt oma süda armastusele.
Kõik, mida sa praegu tunned, nimeta seda armastuseks
olgu see hirm või kurbus.
Kõik, mida sa tunned, nimeta seda armastuseks."
Ma tunnen, et see muutis minu kogemust tema kaotamisega.
PRÜGI
Keegi lihtsalt viskas selle tooli ära? See on tegelikult hea tool.
Valge? - Jah.
On üks rida ühes Andrea luuletuses,
kus on kirjas, et nii paljud kvääre on sõbrad oma endistega,
sest nad on kaotanud nii palju perekonda,
et kui nad leiavad inimesi, keda nad nimetavad perekonnaks,
teevad nad kõik, et mitte lasta neil minna.
Kas tooksid mulle selle, Bethy?
Neid on kaks.
Enamik mu parimaid sõpru on mu endised tüdruksõbrad.
Nagu Bethy.
Bethyl on nüüd poeg,
kes kutsub Andreat "Ankle'iks"?
Nii et see on nagu "Tädi" ja "Onu" kokku pandud.
Ja see maja, milles me elame,
Andrea ostis koos Emilyga, kes oli nende endine, umbes 25 aastat tagasi.
Kui ma sisse kolisin, kolisin ma Andreaga ja Emilyga.
Ja siis Heather, kellega nad käisid kaheksa aastat varem.
Enamik mu murtud südame luuletusi on Heatherist.
Nüüd palkasin ma ta oma mänedžeriks. Ta on üks mu lähedasemaid sõpru.
Nii et, jah, palju endisi.
Ja nad tunduvad mulle ka nagu perekond.
Olgu, Luu, räägime ärist.
Me just avasime jälle vestlused selle üle, et äkki teha veel üks live-esinemine.
Ma näen seda kui midagi, mis on erinev sellest, mida sa varem oled teinud.
Ma näen inimesi kohale lendamas.
Ma näen seda kui sündmust inimestele.
Mitmel moel on tõenäosus, et see oleks mu viimane etendus.
Nii et see oleks tõesti emotsionaalne,
sest siis saaksid kõik mu sõbrad tulla
ja justkui hoida mu südant selle läbi.
Jah. - Aga ma olen nii närvis.
Ma ei taha jätkuvalt rohkem etendusi tühistada.
Minu jaoks oli tõesti raske seda teha, pidin tühistama terve tuuri.
Noh, eks näis. - Jah.
Praegu aitab Andrea mul oma memuaare toimetada.
Me toimetame üksteist väga erinevalt.
Jah, mul võtab kirjutamine nii, nii kaua aega.
Ja kui Megi kirjutamist vaadata, ta lihtsalt tuleb välja selle geniaalse,
ilusa...
kirjutamisega nii lühikese aja jooksul.
See on see asi, Meg. Sa tead nii palju sõnu.
Aga ühel päeval saame teada, et kõik need sõnad, mis Megi järgi on sõnad,
pole tegelikult sõnad. - Okei.
Hääletame. Mis on veidram,
see, et mina tunnen sõnu kui luuletaja ja kirjanik
või et Andrea, ametlik luuletaja, tunneb... viite sõna?
Kas sa tead, kui hea kirjanik pead sa olema,
et kirjutada nii palju luuletusi, kui olen kirjutanud viie sõnaga?
Vabandust!
Aga sul on, nagu, palju rohkem tööriistu.
See on, nagu ma oleksin just ehitanud maja kruvikeerajaga.
Olgu. Nii et... - Mis peatükk see on?
Minu ettevalmistamiseks.
Enne operatsiooni. - Olgu.
"Mu tähelepanu oli lummatud Andrea kõhu vaatepildist.
Nende keskosa, varem terav ja nurgeline,
oli viimastel nädalatel nii palju paisunud,
nüüd paisunud viisil, mis pani kõik tunduma tõelisemana,
kiireloomulisemana.
Nagu mul, oli neil ka punnkõht.
Ma olin kogu oma elu oma kõhtu jälestanud, kuid ma polnud kordagi kartnud,
et midagi õelat võiks vaikselt kasvada, pinna all."
Ma arvan, et seal sees on palju ilusat, kallis.
Armastan seda kirjutist. See on suurepärane.
Kuid minu jaoks on midagi puudu.
Me kuuleme: "Ma ei taha Andreat kaotada,"
tead, loodetavasti,
aga ma ei tea, mida sa tunned.
Räägid veel? Ma nõustun sellega, mida sa ütled,
ma lihtsalt tunnen, et mõnikord arvan, et teen seda, aga ma ei tee.
Nagu, minu jaoks oli see, nagu asjad pandaks perspektiivi,
ja seda ma üritasin...
Sa pead suutma sõnastada,
miks sina kui minu partner
kõige lähedasem inimene mulle...
oled see, kes hoiab seda koos. Miks sa ei lagune?
Mis on täiesti okei, et sa ei lagune. Aga see peab olema kaasatud.
Sa oled peategelane, mitte mina.
Ma hakkan rohkem süvenema, kus näed minu toidusõltuvust rohkem,
kui oleme keemiaravis. - Okei.
Nii et sa võid seda seal näha. - Jätka ja lase mul näha.
"Vähihooldus osutus kaheksajalgseks. Minu telefon—"
Mis kurat see on? - Kuidas see kõlab?
"Kaheksajalgne"? - Jah.
Mul pole õrna aimugi, mida see tähendab, Meg.
See on liiga palju, vabandust.
Kaheksajalgne tähendab nagu kaheksajalga.
Ma mõtlesin, et on palju käsi.
Kaheksa kätt.
Ma teen märkme, et öelda midagi vastutuse käte kohta,
selleks, et aidata kaasa plebeidele. Kas see tähendab seda, mida ma arvan?
Plebeid olid tulnukarass, kes elas Atlantises.
Ei või olla!
See on tõsi! See on kuradi tõsi!
Ei, see on Vana-Rooma lihtrahva liige.
"Lihtrahvas või labane inimene."
Okei, jätka. - Okei.
"Meditsiinilise kanepi poes näitasin marihuaana kaarti,
millel oli minu nime kõrvale trükitud 'hooldaja'.
Minu uus identiteet, riigi poolt tembeldatud ja kinnitatud."
Kolm aastat tagasi olime me lihtsalt, nagu, tõesti paarina hädas.
Ja kui saime teada, et see on vähk, proovisid nad minuga lahku minna.
Nad olid nagu: "Ma ei taha seda sinuga teha."
Ja ma olin lihtsalt nagu: "Ma ei lähe kuhugi."
Tundus, nagu järgmisel päeval oleks meie suhe täielikult paranenud.
ABIELLU MINUGA
Ja me oleme nüüd koos olnud üheksa aastat.
Ma ei tea, kas olete juba aru saanud,
aga Meg on anomaalia.
Ta on elanud suurema osa oma elust muretsemata.
See on mulle väga loomupärane.
Iga kord, kui ma millegi pärast muretsenud olen,
mul on palju tõendeid, et see oli täielik ajaraiskamine.
Nendel harvadel hetkedel, kui ma olen muretsenud,
ma olen nagu: "Miks ma seda tegin?"
Kuidas ma seda kõike vaatan, on see, et on nii palju erinevaid võimalusi
asjadest, mis võiksid juhtuda.
Et Andrea võiks surra, see on vaid üks võimalikkuse tahk.
Teine tahk on see, et tuleb välja uus ravim ja see...
toimib veel aasta, ja siis veel ühe, ja et nad võiksid surra viie aasta pärast.
Teine võimalus on see, et need ravimid juhtuvad,
ja vähi ravim leitakse selle aja jooksul,
või selle jaoks, ja nad võivad elada pikka aega.
Nagu, ma lihtsalt ei tea.
Ma ei taha teeselda, et tean, kuidas see läheb.
Ma tunnen, et kui asi jõuab selleni, et pean leinama midagi suurt,
ma leinan midagi suurt ja täielikult.
Aga minu jaoks ei ole mõtet leinata enne, kui see juhtub.
Võib-olla sellepärast, kui Andrea tunneb valu, nagu,
tundub, et muutun raskemaks, lihtsalt sellepärast, et see tundub nagu,
okei, sa tunned praegu valu, sa ei saa praegu kõndida
ja see on praegu raske.
Ma ei tea, milline on inimeste arusaam minust,
kas arvavad, et olen eituses või arvavad, et olen vastupidav.
Ta on veidi eituses. Mul pole probleemi.
Kas see on tugevus või allasurumine?
Nii, see kerkis minu jaoks korduvalt esile Megi ümber
ja lihtsalt kujutledes, kuidas see Megi kulutab.
Panin ta istuma ja ütlesin talle, et tunnen tõesti hirmu,
et tema rõõm edaspidi
tuleb aegadel, kui ta pole minu läheduses.
Ma arvan, et on hirm, nagu, tunda süüd enda eest hoolitsemise pärast.
Isegi kirjutamisega, mõnikord on raske leida seda aega iseendale,
sest ma olen nagu, okei, see on aeg üksi olemiseks,
koos inimesega, keda ma armastan, ukse teisel poolel.
Aga ka, nagu...
see on asi, mida ma tahan ka oma eluga teha.
Minus on osa, mis tunneb end vahel lõhestatuna ega tea, kus peaks olema.
Seda on tõesti keeruline mõista. Nagu, kui keegi ütleks:
"Andrea sureb kuu aja pärast..."
Jumal hoidku. Aga kui keegi seda ütleks,
ma ei kuluta sellest ühtegi kuud oma väikese raamatu kirjutamisele.
Ma olen, nagu, kohal, ma olen täielikult kohal.
See on tants ja tasakaal, mille kallal ma töötan.
Ja ma tunnen, nagu, ee... mõnikord ma olen...
liiga noor, et selle kallal töötada.
Ma ei arva, et 35 olla on nii tavaline...
ja hoides seda kõike.
Jah.
Tere. - Tere, dr Alldredge.
Kuidas end tunned? - Hästi. Mul on veidi valu.
Nii et las ma tõmban selle sinu jaoks üles.
Nii et, lihtsalt orienteerumiseks, siin on laud, millel me lamame.
Nii et need on vaagnaluud ja siis on see koht,
mis näib rohkem lümfisõlme moodi.
See on lihas, mis on just siin.
Jah.
Ja võib tegelikult olla vastutav mõne sügavama valu eest.
Kui ma annan sulle loa tegelikult minu kehal näidata,
kus ma võin valu tunda, kas see häirib sind?
Jah, ma eeldaksin, et see oleks peaaegu siin üleval.
Jep, see on... Jah. - Kas see on seal?
Nii et ma arvan, kui mõtleme, mida me järgmiseks teeme,
et me võime ikka Elahere’i kasutada
ja lisada Avastini sellele pildile.
Avastiniga on endiselt väike võimalus
tüsistuste tekkimiseks, millest me rääkisime,
näiteks mingi soolekahjustus.
Või see häälemuutuse risk, millest me rääkisime.
Ja ma tean, et need olid rasked riskid, mida meil oli raske aktsepteerida.
Eks? Sest ma tean, et oma hääle kaitsmine on oluline.
Kui tunned, et need on vastuvõetamatud riskid,
siis me ei pea. Ja see on okei. - Okei.
Meil on tööriistakastis teisi asju, et selle vastu võidelda. See ei ole...
Palved? Laulud?
Muidugi. Ja ka keemiaravi. - Jah?
Ja ka lääne meditsiin!
Kuid meil on mitmeid kliinilisi uuringuid asjadest, mis on...
võimalus anda meile palju, palju kuid. - Jah.
Ja seega meil pole võimalused otsas. - Okei. Suurepärane.
Suur aitäh. - Loomulikult.
"Osta mulle paar kuud" oli raske kuulda.
Põhjus, miks ma nutan, on see, et...
See on kõige veidram asi, mida öelda, aga...
kui ma suren, vajab Meg mind tõesti, et teda toetada...
nende tunnete läbi.
Nagu, ma ei talu mõtet, et ma ei ole tema jaoks olemas
läbi selle.
Ma rääkisin talle ühel õhtul.
Ma ütlesin: "Kui ma peaksin surema, ei talu ma mõtet, et ma poleks nagu:
'Meg, sa ei usu seda!
Sa ei usu, mis juhtub!'"
Ma alustasin Avastiniga.
See uus keemiaravi, mida ma teen, on lisatud sellele, mida ma varem tegin.
Ja selle hirmutav kõrvalmõju on see, et võid kaotada oma hääle.
Aga tundus, nagu ma oleksin: "Okei.
Nagu, lõpeta oma eesmärgi järgimine või sure."
Ja ma ärkasin just päev pärast esimest infusiooni
ja ma ei saanud üldse rääkida.
Mu kurk muutus nii põletikuliseks, et tundsin, nagu ei saaks hingata.
Ma olin paanikas, sest proovisin Megi kutsuda, aga ei suutnud.
Ja...
olles...
füüsilistes kannatustes
ja see, et ma ei saanud abi kutsuda, oli hirmutav.
Nagu, ma olin hirmul.
Kõigist sümptomitest, mis mul võiksid olla, ja see on haruldane!
Ja mul oli see, tead?
Minu jaoks tundub see nagu piibellik, allegooriline asi.
Ma olin nagu: "Mis see on?"
See on mingi kompromiss, et võta seda ravimit,
mis hoiab sind elus,
kuid kaotad oma hääle,
oma ande, suhtlemise, eesmärgi.
See tundub ebaõiglane.
Tundub, et mul on rohkem pühendumust kui kellelgi teisel
Andrea elus hoidmiseks. Mitte et see oleks minu teha,
kuid ma aktsepteeriksin valikut selle ravimi võtmist mitte jätkata,
kui nad kaotaks oma hääle.
Nii et ma pean kuidagi harjuma mõttega, et ma ei räägi.
Nii palju, et ma ei suudaks lugeda tervet luuletust.
Peame tühistama kõik minu esinemised, kõik mu ametliku poeedi sündmused.
Ma olen suulise luule poeet.
Ma ei saa seda praegu teha.
Pole absoluutselt mingit võimalust, et suudaksin etenduse teha.
Gib! - Jah, kallis?
Kas tuled siia üles? - Kõik korras?
Jah. - Olgu.
Soovin, et näeksid, mis ma leidsin.
Okei.
Oh, jumal! See on hämmastav!
MAINE'I OSARIIGI MEISTRIVÕISTLUSED 1993
Blue Devilsi eest, vanem tagamängija number 32, Andrea...
Vaata, see oled sina!
Vaata mind! Ma olen nii väike. - ...palli võttis Gibson.
Tule, Gibby! - Gibson sööstab...
Mida!
Oh, jumal küll.
Ja see on läbi.
Calais on võitnud osariigi C-klassi koolitüdrukute meistrivõistlused.
Kakskümmend punkti. Suur õhtu ja suurepärane turniir.
Kuldne pall mahub sellesse karpi? - Oh, kindlasti.
Nad on sellelt terve nädala tolmu pühkinud.
Nii et Calais on korvpallilinn.
Ja see oli ka linn, kus ma kunagi ei näinud avalikult kväärinimest.
Inimesed rääkisid kväärsusest, kuid mitte...
mitte tähistaval viisil.
Mind kiusati lapsena.
Inimesed kommenteerisid tol ajal minu sugu,
sest ma nägin sageli välja nagu poiss.
Tundsin, nagu oleksin noorena poiss olnud.
Ma mõtlen... see on naeruväärne!
Aga ma panin Smurfe oma aluspesu sisse, sest nii ma pakkisin, ma mäletan...
Papa Smurf, tal olid, nagu, mingid metsikud juuksed,
ja see oli õige kujuga!
Pole nii, et poisid ei meeldi.
"SINU ELU"
Sulle meeldivad poisid, kes tahaksid olla:
David oma lõuaga, nikerdatud kalju küljest.
Chris, korvpallikangelane, kellel on tahtmatu lihastõmblus.
Ta pilgutab 15 korda, kui ta viske teeb.
Sa veedad tunde peeglis pilgutades,
soovides, et võiksid olla staar nagu tema.
Mary Levine kutsub sind lesbiks
ja sul pole sõnu, et öelda talle, et ta on eksinud ja õige.
Sa lihtsalt ilmud tema majja, lubades tema küüned punaseks värvida
sellega, mis purskub tema lõhki löödud näost, kui ta seda veel kord ütleb.
Sa tahad oma juukseid lõigata
ja sülitada välja kõik, mida sa ei taha oma suhu,
isegi oma nime,
tõest mööda hiilimine.
Kui sa tahad rasket elu, see on su elu.
Su elu riietusruumis,
mis nõuab, et hoiaksid pilgu põrandal,
su elu kooliballil, kus sa jooksed lumetormis koju,
visates oma viimase paari kontsakingi lumepanka,
mõistes, et sa oled ainus poiss,
kelle nimel sa kunagi tahtsid oma kleidi ära rebida.
Ülikoolis olin ma ikka veel kapis.
Ma olin armunud ühte oma lähedasemasse sõpra keskkoolist, Mandysse.
Ta oli välja tulnud ja see oli justkui äratanud ka mind.
Ja siis ma ütlesin talle, et olen temasse armunud.
Ja ma tundsin, nagu oleksin avastanud universumi võtme.
Aga ma olin hirmunud. Ma olin nii ehmunud.
Mandy...
„ESIMENE ARMASTUS“
...ainult sina võid ette kujutada, kui palju aega ma veetsin
oma riietust valides
õhtul, kui sa viisid mind minu esimesse kvääribaari
Portlandis, Maine'is,
suurim linn, milles ma kunagi kõndinud olin.
Ma olin nii põnevil ja nii hirmunud,
et meid märgatakse või tapetakse
teel sisse.
Me istusime parklas üle tunni,
kuni ma muutsin meelt ja sa sõidutasid mind koju,
ripsmetušš voolamas alla mu uhiuuele poiste särgile.
Mul oli nii palju häbi,
aga ma muudaksin asju, millega ma ikka veel võitlesin
luuleks.
Minu sugu, kui ma esimest korda sellest kirjutama hakkasin,
ma tundsin suurt ärevust lavale minnes.
Kuid niipea kui ma luuletuse esimest korda ette kandsin,
see oli justkui see häbi, mis langes minu pealt maha.
Spoken word luule, see päästis mind.
Oma elu valimine...
„SINU ELU“
...ja kuidas see tegi sinust kellegi, kes nüüd sageli leiab kergust
selgitades oma sugu, öeldes, et oled kõige õnnelikum teel,
kui sa pole siin ega seal, vaid vahepeal,
kollane joon, mis jookseb kõige keskelt alla
nagu kuradima päikesekiir.
Nad jäävad sulle ütlema, et sa oled looduse kuritegu.
Ja sa vaatad kõik oma võimalused läbi ja valid veendumuse.
Valid veeta kogu oma elu,
rääkides saladusi, mida sa ei võlgne kellelegi, kõigile,
kuni pole kedagi, kes saaks sind solvata,
sind nimetades selleks, mis sa oled,
sina püha, vilkuv täht,
sina maantee valgustriip,
kukkudes ikka ja jälle
sinu raske elu pärast,
sinu täiuslik elu,
sinu magus ja ilus elu.
Aastal, mil mul diagnoositi vähk,
võttis minuga ühendust Calais' keskkool
ja nad palusid mul pidada lõpukõne
keskkoolilõpetajatele...
...keskkooli lõpetamiseks.
Kogu mu elus
miski pole minu karjääri osas kunagi rohkem tähendanud
kui see, et mind kutsuti seda tegema.
Rääkisin sellest, kuidas kasvasin üles kväärina,
raskustest, mida kogesin varjatud olemisega selle kooli õpilasena.
Tundsin, nagu täisring oleks täis.
CALAIS' KESKKOOL
See tundus nii tervendav
ja see tundus nii oluline minu... minu noorema mina jaoks.
Ma tundsin, kuidas minu noorem mina mind kuulis
ja lihtsalt tundes, nagu
see on... see on see, milleks me oleme saanud?
Ja olles nii õnnelik.
Kui keegi kasutas minu suhtes valet asesõna enne vähidiagnoosi,
oleksin endast täiesti väljas olnud.
Nagu, ma tundsin end nii tundlikuna teiste inimeste arusaamade suhtes minu soost.
Kuid pärast seda, kui mul diagnoositi,
Ma olin peaaegu jõudmas punktist, kus tundsin endas nii palju sugu, punkti,
kus tundsin end sootuna.
Ma ei tunne ennast enam oma soo järgi.
See on peaaegu, nagu su identiteet ise tilguks sinust maha.
Nagu lihtsalt kukub maha.
Ma tunnen end rohkem kontaktis selle osaga endast,
mis on igavene.
Sest ma ei saa oma sugu teisele poole kaasa võtta.
Mul ei teki enam reaktsioone, kui inimesed kasutavad valesid asesõnu.
Nagu, mul ei ole... Ma ei...
Ma tunnen end lihtsalt minuna.
Ja ma võin ikka ärrituda sooteemade pärast,
aga see on seotud sellega, mida kogevad kõik mu mittebinaarsed või transsõbrad.
Ja seega on selle rääkimine tundlik,
sest ma ei tahaks kunagi, et keegi tunneks,
nagu nendega oleks midagi valesti,
kui vale sooliselt määratlemine oleks tõesti valus.
Mul on selle suhtes väga palju kaastunnet. See ei ole enam see, mida ma kogen.
Meri, meri, laul, võit, võit, tuul.
Ma püüan tabada luuletuse kõla,
aga see ei ole sõnad.
Kas sa teed helisid, et rütmi saada?
Et tunda, kuidas luuletus peaks kõlama.
Ja siis leida sõnu, mis sobivad selle kõlaga.
Minu jaoks on olnud raske kaotada oma hääl selle uue ravi tõttu.
Nii et see oli umbes nagu: okei, võib-olla peaksime suuna muutma
ja selle tegemise lõpetama.
Aga ma otsustasin teha veel ühe infusiooni,
isegi kui ma kaotaksin oma hääle igaveseks.
Ja meeletult, niipea kui sellega leppisin
ja ma olen nagu: "Okei, mul ei ole häält"...
Ma ärkasin järgmisel päeval ja ma sain rääkida.
See oli hullumeelne!
Ja nii on mul homme keemiaravi infusioon.
Ma tõesti väga loodan, et see ravi toimib,
sest ma tahan ikka veel seda etendust.
See etendus oleks elu tähistamine.
Ja ma mõtlen, et see oleks viimane etendus, mida ma teen.
Aga ma loodan, et see ei ole nii.
Ja seega teen ma absoluutselt kõike, mis võimalik, oma tervise heaks.
On see asi, mida korvpallurid teevad, kus,
kui sa harjutad, ei saa sa väljakult lahkuda, kuni oled lõpetanud tabamusega.
Ja nii...
Olen mõelnud sellele ajale, mis võib olla mu elu lõpp...
lõpp millegi ilusa või korda läinu peale.
Kuid ma pean teada saama, kui palju mu vähk kasvab,
kui see muudaks võimatuks minu jaoks selle etenduse tegemise.
Mu selg valutab praegu sõites.
Mu luu seal all valutab tõesti väga.
Mis on üks neist küsimustest, mida nad alati küsivad, sest see võib olla vähk.
Olen väga emotsionaalne.
Miks, sellepärast, et mul oli valus?
Sa ehmatasid.
Sa oled hirmul?
Sa olid hirmul.
See on täpselt see tuba, kus nad ütlesid meile, et see on ravimatu.
Sa tõesti teed mind ärevaks, kuna--
sa oled täna nii erinev.
Võid tunda, mida iganes pead tundma,
aga ma pole harjunud, et sa selline oled.
Hakkan mõtlema, et äkki on midagi, mida ma ei tea,
mida sina tead.
Ei.
Kas sa tead midagi? - Ei!
Nagu intuitiivselt või?
Ei, üldse mitte. Ma ei tea midagi intuitiivselt.
Ma arvan, et see lihtsalt...
tabab mind, et, nagu, sa ei saa lihtsalt, nagu, seljavigastust omada.
Ma tunnen täna seda valu, kus ma olen nagu:
"See tundub kuidagi nagu valu, kui vähk kasvab."
Ma poleks teadnud, et nii näeb vähk kellegi elus välja.
Nagu, iga kuu, sa saad teada,
nagu, ma elan, ma suren, ma elan, ma suren,
ma elan, ma suren.
See on... omamoodi kohutav loterii iga kolme nädala tagant.
Ja... ma arvan, et mõnikord ma isegi ei taipa
kõige hoidmise raskust.
Sa oled valmis. Ma lasen sul minna.
Suur aitäh. - Väga tänan.
Mul on see elevant-istub-mu-rinnale tunne.
Ma vaevu saan õhku kopsu.
Okei.
Ma pean avama selle e-kirja.
Ma vaatan kella ja näen ema kell seitse magama minemas.
Kas sul on midagi selle vastu, kui ma siin oma asja avan, oma numbri?
Võib-olla mitte siis, kui me sõidame.
Oleme 22 minuti pärast kodus.
Okei.
Ma lähen lihtsalt sisse ja loen numbri, kallis.
See on kümme.
On see õige?
Kas see on õige, kallis?
Kas see on õige?
Oh, mu jumal.
Ma pean oma emale helistama.
Kuidas on kümnega? Kuidas on kümnega?
Kuidas?
Ma helistan kõigile.
Kas sa oled kindel, et ma lugesin õigesti? - Jah!
Oled kindel? - Jah.
Tere.
Ema, mu vereanalüüsid läksid täiesti...
Minu CA-125 langes täiesti tagasi kümneni
ja kõik mu immuunsuse näitajad on palju paremad.
Ma olen nii õnnelik. Ma olen nii õnnelik. - Jah?
See on nii hea! Olen mõelnud.
Olen siin istunud ja muretsenud, sest ma ei kuulnud sinust.
Milline oli näit? Ma ei kuulnud.
See oli kümme ja eelmisel korral oli see 21.
Oh issand! - See on suurepärane.
Olgu, vanemad. Ma armastan teid.
Ma armastan sind!
Saime just Andrea vereanalüüsid tagasi ja nende vähimarker langes täiesti alla.
Jah!
Ma lähen võtan klaasi veini ja tähistan.
Tee ära, Gay! Ma joon natuke meditsiinilist marihuaanat.
Võime kolme nädala pärast tagasi minna ja see võib olla kasvanud või midagi,
aga need kolm nädalat praegu,
mul on need kolm nädalat.
Ja see tundub nagu väga palju, et mul on kolm nädalat.
Ma olen nii õnnelik.
Ma lasen endal olla õnnelik.
Ma võiksin teha etenduse, mees.
See on nii... Ma ei suuda seda uskuda.
GIBBY BASSEIN
Tere. - Tere, Luu.
Kuidas end tunned? - Tunnen end üsna hästi.
Toimetan oma põnevusega etenduse tõttu.
Üks kuupäevadest, mida me vaatame, on mai lõpp.
Ja vaadates sinu terviseplaani,
ma tahan veenduda, et anname sulle selleks piisavalt ruumi.
Kas tunned end mugavalt, kui see on üks kuupäevadest, mille kohta me uurime?
Ainus asi, mis mulle meelde tuleb,
on see, et mida kaugemale me seda lükkame, mõtlen: "Kas ma olen elus?
Kas ma olen piisavalt terve?"
Okei.
Aga hei, miks me lihtsalt ei hoiaks pöialt...
võimalusele, et ma olen elus...
Ja kui ma ei ole, ei tunne ma end halvasti, et mind seal ei ole.
Ma olen...
mõnes... - Hologrammi-Gibby!
...kaunimas teatris. - Sa oled elus.
Ma olen pilvedes asuvas teatris.
"Armas kogukond, olen neid aastaid kalliks pidanud.
Ma olen kalliks pidanud oma vaikset aega, oma kirjutamisaega, oma koduaega,
aga südames olen ma spoken word-kunstnik
ja ma igatsen live- esinemisi nii väga.
Nii et uudis, mida ma kohe jagan, on minu jaoks uskumatult põnev.
Ma esinen Denveri Paramount Theateris,
lugedes luuletusi ja jagades lugusid sellest, mille poolt ma olen.
Esineb ka eriline külaline.
Eelmüügi kood on "kananahk.''
Peatu, Ryan!
Gib! - Meg, see läks katki!
Kuidas sa selle katki tegid?
Ma avasin selle. Ma ei teinud midagi valesti.
Ma ei suuda seda jama uskuda.
Jumal, tundub, nagu sa oleksid praegu väga tõsine.
Tundub, nagu sa hakkaksid rääkima vähist või millestki. Jeesus!
Kui sa saaksid kokku võtta, millised on mured.
Jah, ma arvan, et mul on kohe kuumahood tulemas.
Las ma vaatan, kas ma saan kuumahoost läbi rääkida.
Nii et üks muredest on,
et ma ei suuda oma luuletusi kuumahoos rääkida.
Nii et asi, mida ma kõige rohkem kardan, on
viisid, kuidas ravimeetodid, mida ma teen,
mõjutavad minu võimet laval esineda.
Meg, mu hääl kaob.
Hea.
Hea. See on meie uus moto.
Proovi meiega jamada, elu! Hea. Võta mu hääl.
Arvad, et ma ei suuda seda etendust ilma hääleta teha? Sa eksid.
Teate, kolm aastat keemiaravi mõjutab minu nägemist
ja minu mälu, nii et ma ei tea, kas ma suudan ühtegi oma luuletust meenutada,
mis oleks ehk okei, kui ma saaksin kasutada monitori,
aga ma ei näe monitori.
Nii et...
Mida ma pean tegema, on see, et ma pean jälle oma luuletusi pähe õppima.
Lapsena arvasin, et 100 on suurim number, mis olemas on.
Mu ema pani mu pea täiesti plahvatama sel päeval, kui ta ütles sada üks.
Sada ja mis?
Kahekümneaastane, kui uskusin, et seks peab hõlmama kutti
ja sõna "panema".
Kuidas ma ei tahaks teda selgelt näha, kui ta teeb traktoril postitantsu
ja niidab meie muru bikiinides?
17 aeglast sammu mikrofonini.
Ta hingas enne rääkimist sisse.
Ja ma olen kaugel sellest, et olla valmis, et Cupido, see alasti väike jobu,
tulistab mu poole midagi teravat.
Kaugel sellest, et olla valmis muutuma pööraseks,
nagu ainult armastus mind teha suudab.
Mis siis, kui sina oled oma elu armastus?
Ma mõtlen: "Oh, mu jumal, ma loodan, et see pole tõsi.
Sest ma absoluutselt ei ole minu tüüp."
Ma ei suuda uskuda, et sa seda tead. See on hullumeelne!
Ma üritan otsustada, kas ma panen või mitte...
Paljud inimesed tulevad etendustele ja võitlevad suitsiidimõtetega ja...
Aga ma pole seal olnud, nii et ma üritan välja mõelda, kuidas...
rääkida ja kirjutada sellest, ilma et ütleksin, et ma olen praegu seal.
See on nii veider asi, et olla, nagu, elanud nii suur osa minu elust
tundega, et tahan surra, ja siis nüüd mitte.
Olin kahekümnendate alguses enesevigastaja.
Ma olin masenduses.
Ja ma ärkasin ühel päeval ja olin lihtsalt valmis.
Ja ma jooksin kööki
ja ma lihtsalt haarasin selle tõeliselt, tõeliselt terava kööginoa
ja ma lihtsalt... ma ei saa vaadata, kui ma seda teen.
See peab lihtsalt lõppema. Ja ma tegin nii...
Püha jumal, sellest on raske rääkida.
Ma veritsesin nii palju.
Ma olin pool sentimeetrit arterist eemal.
Ma oleksin lihtsalt surnud.
Kuid kuni selle hetkeni,
ma ei tea, kas ma olin tingimata mõelnud enesetapu kui võimaluse peale,
ja pärast seda ma justkui alati mõtlesin.
Aga kui mul diagnoositi vähk,
mäletan, kuidas kohe, kui ärkasin operatsioonilt,
ei olnud ma masenduses.
Ma ärkasin üles...
lihtsalt omamoodi hellitamise seisundis.
Ma tundsin järsku, et see on okei, kui ma suren.
Aga see ei oleks kunagi minu tegu.
HEA VALGUS
Ma ei suuda uskuda, et läheme täna üritusekohale.
Ma tõesti ei suuda. - Suur üritusekoht.
Ma isegi ei tea, nagu, mida tähendab seda teha.
Korras.
Püha taevas!
Püha pask!
ANDREA GIBSON VÄLJA MÜÜDUD
Nautige etendust. Tere! Kuidas läheb?
Tere tulemast. Nautige etendust.
ERIKÜLALINE TIG NOTARO
MA ARMASTAN ANDREAT
Tere, Tig.
See on põnev. Ma mõtlen, kogu maailm ootab tänast õhtut!
Nii see tundub. Inimesed on elevil.
Ma tahan seda publikut piiluda. - Keegi pole veel siin.
Kuid ma võtan selle kuuli. - Olgu.
Olgu. Las ma lähen seda lihtsalt tunnetama.
Vaatame, kas suudan treppidest üles minna ilma paanikahoogu saamata.
Seal sees on inimesi.
Suur aitäh! Minu nimi on Tig.
Ja...
Kuidas ma üldse hingata suudan?
Tahan, et laval oleks mu näos värvi,
et inimesed ei muretseks.
Ma tahan sinna minna nagu tervise tugisammas.
Oh issand.
Ma ei suuda uskuda, et see toimub.
Kallis, sa tead, kuidas ma kunagi ei karda oma tundeid?
Ma kardan seda kogust, mis mul praegu on.
Okei, noh, tead mis?
Kõik on siin, et sind toetada ja armastada.
Mina kõige rohkem.
Tule sisse.
Viis minutit, palun.
Viis minutit, palun. Hüvasti! - Okei, tänan teid.
Parem, kui sa oled välk.
See... see hetk, kui keegi seda ütleb, on nii intensiivne.
Viis minutit.
Viis minutit, Andrea.
Kõik need jooned mu näol
Räägivad sulle loo sellest, kes ma olen
Nii palju lugusid sellest, kus ma olen olnud
Ja kuidas ma jõudsin sinna, kus ma olen
Kuid need lood ei tähenda midagi
Okei.
Et öelda neile, see on tõsi
Ma olin sinu jaoks loodud
Ma ronisin üle mäetippude
Ujusin üle sinise ookeani
Ma ületasin kõik piirid Ja ma rikkusin kõik reeglid
Aga kallis, ma murdsin need kõik sinu jaoks
Oh, sest isegi kui olin täiesti pankrotis
Sa panid mind tundma kui miljon dollarit Sa teed seda
Ma olin loodud sinu jaoks
Ei suuda uskuda, et ma siin üleval olen.
Tänan teid.
Tänan teid väga, et olete siin.
Kui ma tegin oma esimesi keemiaraviringe,
Ma... ma kaotasin peaaegu kõik kehakarvad.
Nagu, mu uhkelt feministlikud jalakarvad olid põrandale marssinud.
Ma sain oma esimese Brasiilia vaha,
kasutades absoluutselt mitte mingit vaha.
Aga mu kulmud olid ikka veel tugevad, tead küll?
Kaks kohevat röövikut, keeldudes mu näolt liblikaks lendamast.
Mu ema helistas ühel hommikul ja ta ütles:
"Andrea, sa ei usu kunagi, mis juhtus.
Su isa ärkas täna hommikul ja kogu tema parem kulm oli kadunud."
Kolm aastat on möödunud, kolm aastat, te kõik,
ja mu isa kulm ei ole kogu selle aja jooksul tagasi kasvanud.
Tean, et isa kaotas oma kulmu, et minu omad alles jääks.
Ja sa ei pea uskuma imedesse, et sellesse uskuda.
Sa pead uskuma vaid armastusse.
Ma ei olnud sugugi loomupäraselt andekas.
Ei olnud neist, kes kõigest vaimustuvad ja suu lahti imestavad.
Ma olin karmis kestas.
Veetsin aastaid vihmast puutumata.
Võtsin varju tõsiselt.
Loomulikult oli ilu mind jahtinud.
See jahib kõiki.
Ma jooksin sellest kiiremini.
Peitusin mures, kahetsuses, lubaduses elust pärast surma
või nädala lõpus.
Siis, ühel päeval
punases sametteatris New Orleansis
vaatasin, kuidas Maya Angelou lavale astus.
Seitseteist aeglast sammu mikrofoni juurde.
Ta tõmbas hinge enne rääkimist.
Ma võisin kuulda Jumala sündimist selles hingetõmbes.
Ma polnud kunagi midagi sellist tundnud.
Otsisin entsüklopeediast selle tunde nime, kui koju jõudsin:
"kananahk."
Pärast mõtlesin: "Noh, ma suudan seda teha."
Rebisin ettevaatusteibi oma elust maha
ja lasin kõigel seda puudutada.
Caitlin Clark teleris
oma kolmandal hooajal Hawkeyesiga,
ristisamm terav nagu varblaste V,
lendamas läbi värvi nagu Michelangelo pintsel:
222 kananahka.
Minu väike õde, esimest korda 14 aasta jooksul kaine,
helistab, et öelda mulle, et ta märkas, et meie ema silmad on rohelised:
505 kananahka.
Ühel hetkel hakkas kõik seda tegema:
siiras vabandus, vaenlase armastusluule,
kuu tõus üle mandriaheliku.
Ja äkki polnud maailmas miski suremas.
Oled sa seda kunagi tundnud?
Sekundi murdosa, mil maailmas miski ei sure?
888 kananahka.
Mina kodus, neli kuud keemiaravis,
vaadates, kuidas kõik mu ripsmed langevad mu põsesarnadele,
ja mõistes, et see oli 400 soovi, mida ma muidu poleks soovinud.
Nüüd ei pääse maagia eest.
Ilu tabas mind ja ei lasknud mind kunagi lahti.
Ja maailmarekordiga on nii,
et kui keegi selle minu järel purustab,
oh, ja nad purustavad selle minu järel,
armastan ma seda nii väga
et isegi proovimata,
purustan ma selle taas.
Juhuu, Gibby!
Mu sõber ütles: "Noh, mis siis, kui sina oled oma elu armastus?"
"BUMERANGI-VALENTIN"
Ma mõtlesin: "Oh, jumal, ma loodan, et see pole tõsi,
sest ma absoluutselt ei ole minu tüüp."
Nii et kell 12.31...
"ELAV TÕEND"
...kui ta otsustas mitte, kui ta otsustas päästa oma elu,
tegin seda ka mina.
Kogu mu süda, kogu mu meel läks koju elava tõendiga.
See järgmine luuletus on Megile ja
mis...
Kui ma nimetan vähki suureks C-ks...
"KAITSEINGEL KALA"
...tema on ainus, kes teab, ma mõtlen suurt ookeani,
kus me kohtasime oma Titanicut ja ei vajunud.
Ja tema süda oli uks,
mis avanes nii laialt, et tuli hingedelt maha
ja hoidis mind pinnal,
isegi kui ma ärkasin operatsioonist
ja pidin temalt küsima, mida nad leidsid.
Igaüks, kes arvab, et luule on tühine,
pole kunagi vajanud, et keegi ütleks neile midagi ütlemata rasket,
ilusti.
Aitäh teile kõigile, et tulite etendusele.
Kirjeldamatu, kui palju see mulle tähendab.
Suur aitäh. Ma loodan, et teil kõigil on imeline õhtu.
Ma armastan teid kõiki nii, nii väga.
Aitäh, tõesti ja siiralt, südamest.
Suur aitäh.
Tänan teid.
Jumal küll!
Mul pole aimugi.
Jumal küll.
Kas sa nutad armastuse pärast?
Jah.
Kallis, see oli nii hea. See oli nii hea.
See oli suurepärane.
Mul oli nii palju tundeid, tundsin, nagu hakkaksin...
Ma olin õhupall, täidetud tunnetega, ja ma hakkasin lõhkema.
Ma polnud end kunagi nii haavatavana tundnud.
Minu vähimarker oli viimati seal olles nii madal, kui see kunagi olnud on.
Ja selle asemel, et minna otse infusioonile,
ma ütlesin, et tahan kõigepealt teha skaneeringu.
Nii et nüüd ma lihtsalt ootan tulemusi.
Ma olin eile terve öö üleval.
Ma olin suurtes valudes.
Tundub peaaegu, nagu mu vaagnaluu murdub tagant.
Ja siis tulid skaneeringu tulemused minu telefoni
ja ma pole neid veel avanud.
See tundub eriti tundlik, sest ma kardan...
Mis see oli?
Just seal. - Mida?
See oli tõesti armas.
Tunnen, nagu see lihtsalt tuli appi.
Nii et meil oli õues kaks leinatuvi, keda me kutsusime armulindudeks.
Ja nad olid siin mitu kuud.
Ja seni, juba paar nädalat,
on olnud ainult üks leinatuvi.
See on leinatuvi hääl.
Ja siis ma uurisin seda
ja muutusin kurvaks, sest seal öeldi, et leinatuvid leiavad paarilise kogu eluks.
Ja siis, kui üks sureb...
siis leinatuvi veedab sageli kuni aasta leinates,
otsides...
oma partnerit.
Praegu teeks mind õnnelikuks see,
kui teine leinatuvi lihtsalt sinna tuleks
ja parandaks kõik.
Võib-olla leidis teine leinatuvi parema välimusega puu
ja on nagu: "Tule siia."
Sest see üks on...
Ei.
Ma jääksin sinuga halba puusse, mitte heasse puusse.
Ma võtan skaneeringu tulemused ja me võime need siin lihtsalt avada.
Mul on halb olla.
Minul ka.
Jah, see on igal pool.
Kas võin lugeda, mida seal öeldakse? - Oota.
Anna mulle selle jaoks vaid minut, eks?
"Aine kogunemine mõlemapoolsetes...
emakakaela 2. taseme lümfisõlmedes, tähendus ebaselge.
Metastaatilise haiguse vahepealne progresseerumine
rinnus, kõhus ja vaagnas."
Seda ma ilmselt tunnengi.
See on kõikjal.
See on hirmutav, et mul on kõhus üks.
Siis kui ma uudised saan,
siis olen ma justkui tagasi praeguses hetkes.
Mis on lihtsalt palju lihtsam.
Ma armastan seda sinu jaoks!
Ma tahan olla oma lootusrikastes väikestes hetkedes.
Aga ma olen ikka veel lootusrikas.
Oled?
Kurat! Ma ei tahtnud, et vähk on kogu mu kehas.
Ma tõesti, tõesti ei tahtnud.
Ma arvan, kui sain need viimased uudised,
ma mõtlesin:
"Ma suren selle tõttu, ja ma suren selle tõttu üsna varsti."
Ma teadsin, et kui lähen Megiga sõitma,
ja ma ütlesin, nagu: "See sõit on tahtlik sõit, et näha, kas ma suudan...
alistuda oma elule
viisil, mis, nagu, omamoodi lükkab mind tagasi rõõmu sisse."
Nii et me läksime sõitma ja...
Ja ma lihtsalt võtan selle omaks.
Järsku kogu raskus lihtsalt langes mu pealt.
Nagu kogu maailm oleks värvi muutnud.
Ma mäletan, et mõtlesin alguses, nagu,
kaks aastat elada.
Ma mõtlesin: "See on nii vähe."
Ja nüüd... Ma tunnen, et...
"Püha pask, see on nii palju."
Üks sekund on nii palju.
Minut siin istudes, vaadates Megi nägu, on nii palju.
Ma saan seda kaks aastat?
Ma tunnen, nagu oleksin elanud palju kauem
nendel viimastel aastatel, kui kõikidel eelnevatel aastatel.
See oli lihtsalt see kuradi... vau!
Mina...
Vau, mul on see elu.
Ja...
Ma tean, et ma täna ei sure. Nagu, ma tunnen end üsna kindlalt.
Nii et, vau, ma...
nagu, vau, ma saan ka homse.
Nii et, mis juhtub järgmisena?
Ma ei tea.
Ma tahan elada müsteeriumis, tead?
Ma tahan...
et mu kõige viimane sekund oleks nagu:
"Pagan, soovin, et mul oleks veel miljon sellist."
Anna mulle valgusaastad
Aga ma tahan ka tumedaid
Lein on laulja minu bändis Ta on reisikaubik
Ja otsetee otse tõeni
Õpi maavitsadelt
Nad kasvavad kõige pimedamates kohtades
Kui meid poleks nii palju kordi nõelatud Kas me oleksime kunagi kohale jõudnud
Sellele maapealsele paradiisile, mida ma ei taha raisata?
Võta õnnesent üles
Ja ma abiellun sinuga Sinu raha pärast, arm
Nii et hoia novokaiin Eemal minu tarkusehammastest
Tahan tunda kõike
Soolane, siis hapukas, siis magus
Tahan sind suudelda ja kirjutada armastuse nime oma lagunevatele seintele
Asetada need sinu jalgade ette
Koos ülejäänud minuga
Soolane, siis hapukas
Siis magus
Tule verandale, arm
Vaata üles täiuslikku taevasse
Hoides päikest ja kuud Ja mürinat juunis
Samal ajal kui see õpetab lindudele Ja vihmale, kuidas lennata
Ma ei vaja täiuslikkust
Ei, ma tahan vaid puudutada tõde
Ma tahan väärtustada püüdlemist Ja elamist ja suremist
Ja teha suuri vigu Nii, nagu lahked inimesed teevad
Võta õnnesent üles
Ja ma abiellun sinuga Sinu raha pärast, arm
Nii et hoia novokaiin Eemal minu tarkusehammastest
Tahan tunda kõike
Soolane, siis hapukas, siis magus
Tahan sind suudelda ja kirjutada armastuse nime oma lagunevatele seintele
Asetada need sinu jalgade ette
Koos ülejäänud minuga
Rohkem ma ei vaja - Rohkem ma ei vaja
Elu on armastus, mis voolab mu seest - Elu on armastus, mis voolab mu seest
Soolane, siis hapukas
Siis magus
Nii magus
Elu on armastus, mis voolab mu seest
Nii magus - Nii magus
Nii magus
Tõlkinud Laura-Martiina Mäeorg