Kad se čovek tek pojavio na zemlji...
bio je preplašen prirodnim silama.
Jauknuo bi, 'Bogovi munja su ljuti,
i ja moram da ubijem svog sapatnika da ih smirim.'
Kako je vreme proticalo čovek je počeo da gradi skloništa od vetra i kiše...
i tako učinio bezopasnom snagu munje.
Ali, u samom čoveku...
javile su se sile jake kao vetar i užasne kao munja.
A on je poricao postojanje tih sila...
jer se nije usuđivao da se suoči sa njima.
Priča koju ćemo vam ispričati...
govori o smrtonosnoj oluji u kojoj se čovek danas zatekao.
Opet čovek viče,
'Moram da ubijem svog sapatnika!'
Naša priča postavlja pitanje,
kada će čovek pronaći mudrost u svom srcu,
i izgraditi trajno sklonište...
koje će ga štititi od sopstvenog straha iz neznanja?
Januar 1933.
Mali univerzitetski gradić u podnožju Alpa, na jugu Nemačke.
Dobro jutro, dobro jutro. Nema potrebe da mi govorite koji je danas dan.
Danas je rođendan gospodina profesora.
Pogledajte šta je pošte. Dva puta više nego prošle godine.
Pobogu, a to je samo početak!
Pozdravite ga u moje ime, molim vas. -Hoću, hoću.
Doviđenja, doviđenja.
Stigla je pošta za profesora, pogledajte samo.
Ima najmanje 50 pisama.
Daj da mu ja odnesem. -Ima i paketa!
Ima više pošte nego prošle godine, a telegrami će stizati celog dana.
Da vam kažem, strašno sam uzbuđena. -Jesu li sva deca ustala, Marta?
Sva, sem Rudija. -Opet on! Probudiću ga ja.
I Herman je rekao da čestitamo profesoru rođendan.
Baš lepo od njega, preneću profesoru.
Rudi, dušo, zakasnićeš.
Stižem, mama.
Zar ti se doručak nije svideo, Viktore?
Jeste, jeste. Baš sam uživao.
Nisi ga ni pipnuo. Odmah da si došao i seo za sto.
Vidi, vidi, vidi, ko bi rekao?
Možeš li da mi namažeš parče puterom, dušo?
A šta je sve ovo? -Pošta.
Šta, sve je za mene?
Hvala.
Danas izgledaš jako elegantno.
Danas je 30. januar. Je l' ti poznat taj datum?
Pa, ovaj.... Danas mi je rođendan!
Bože blagi, punim 60 godina.
Živeo ti meni još 100 godina, dragi.
I dalje me voliš? -Hajde, doručkij.
Da me tako ne kljukaš možda bih još imao mladalačku figuru.
Dobro jutro, momci. -Dobro jutro, mama.
Možete da doručkujete sa ocem. Ja idem po njegove beleške.
Srećan rođendan, tata. -Srećan rođendan i po jedan tom od svakog.
Hvala vam.
Nova Njumanova knjiga. Baš ono što sam želeo.
Napisali ste mi i posvetu. Gde su mi naočare?
Nije ništa bitno, samo 'Našem dragom ocu, sa ljubavlju'.
Ništa?
To je mnogo.
Znate... momci, vi ste me naterali da zaboravim...
da sam vam ja, na žalost, samo očuh.
To ne menja na stvari. -Ti nama jesi otac.
Vi ste meni kao rođena deca.
A kad smo već kod anđela...
Dobro jutro, tata i srećan ti rođendan.
Srećan rođendan. -Hvala.
Punjene bombone. Jako su dobre. -Hvala ti.
Hoćeš jednu? -Ako nemaš ništa protiv.
Sad moram da idem da ne zakasnim u školu.
Otpratiću ga do trga. Zdravo, tata.
Da, doviđenja, momci. Vidimo se kasnije.
Ne, hvala. -Šta je to? Za mene?
Ne budi tako nestrpljiv. Ti pij kafu a ja ću ti otvoriti.
Je l' ti se sviđa?
Predivan je.
Daj da ti ga stavim.
Sad deluješ jako lep i pametan.
I jako, jako sam ponosna na tebe.
Sad sam zatečen.
Viktore, dušo, zakasnićeš! -Da, da...
Beleške su ti u unutrašnjem džepu. Nemoj da ih zaboraviš.
Neću. Doviđenja.
Doviđenja.
Ništa nije jeo.
I mi moramo da požurimo.
Marta, znaš li gde su profesorove kaljače?
Da, ovde su, gospođo.
Nemoj da ideš bez kaljača, dušo. -Ne, ne, neću, draga.
Dobro jutro, Lemane. -Dobro jutro, gospodine profesore.
Danas je baš hladno. -Jeste, hladno je, ali sunčano.
Ja mislim da je ovo divan dan.
Nemate reumu?
Ne, ne. Osećam se prilično dobro.
Za svojih 60 godina.
Nemojte da idete na predavanje u mokrim kaljačama.
Naravno da neću. -Prošlog petka jeste.
Ako ti tako kažeš, Lemane. Ako ti tako kažeš.
Rasejani profesor je lik iz mašte, prijatelju moj.
Molim? -A druga kaljača?
Dobro jutro, rektore. -Dobro jutro, profesore.
Dobro jutro. Dobro jutro.
-Dobro jutro, profesore.
Lep dan danas. Hladan ali sunčan.
Malo kasnim. Jutros sam imao određenih problema da se jutros izvučem iz kuće.
Sigurno je već prošlo 9.
Tačno je 9:03.
Pa, iskoristi dan. Moram na posao.
Danas je 30. januar, je l' tako?
30. januar, da.
Tako sam i mislio.
Profesore!
Gde žurite? -Nigde, ne...
Hteo bih, čak i danas da stignem na vreme.
Ja, takođe. -Pa... znate...
Danas je jedna posebna prilika.
Stvarno? Baš ste izabrali pravi dan.
Da. Dobro... videćemo se kasnije.
Tišina! Tišina!
Kandidat za doktora medicine, Fric Marberg.
Kandidat za doktora veterine, Martin Brajtner.
Gospodine profesore...
mi, vaši studenti,
od sveg srca vam čestitamo rođendan.
Duboko cenimo privilegiju što možemo da radimo pod vašim vođstvom.
I ponosni smo...
što vaša dostignuća pripadaju kako našem univerzitetu...
tako i našoj otadžbini.
Profesore Rot,
kao kandidat za doktora veterine....
ili prosto, narodski rečeno, lekara za konje...
ja... ovaj...
nisam imao tu sreću da pohađam vaše časove.
Negde sam stavio par beležaka, ali mi se čini da sam ih izgubio.
Ali sam se obreo ovde zato što sam imao tu retku čast da budem vaš prijatelj.
Stoga sam ponosan što mogu da vam predam...
ovaj mali poklon u ime vaših studenata.
I da vam pročitam...
da ovde piše, da vam ga sa divljenjem i ljubavlju poklanjaju vaši studenti.
A to se odnosi na svakog momka i svaku devojku na ovom univerzitetu.
Pa, izvolite, gospodine.
Dragi moji, mladi ljudi,
drage moje kolege,
hvala vam.
Ja...
moram nešto da vam priznam. Mislio sam da ste zaboravili moj rođendan.
I sve vreme sam pokušavao sam sebe da ubedim...
da mi, uopšte nije stalo.
Ali, jeste mi stalo. Bio sam veoma razočaran.
Zato se nadam da ćete shvatiti koliko sam dirnut...
koliko sam vam zahvalan što ste mi na ovaj način iskazali svoju ljubav,
da želim da vam odgovrim celim svojim srcem.
Hvala vam za ovaj predivni poklon.
Ovaj neverovatni nosač baklje mi pokazuje...
da ste shvatili ono što sam pokušavao da vam usadim.
Kao i to da će vaše mlade ruke prihvatiti baklju nauke...
kad ona ispadne iz ruku vaših učitelja.
Najiskrenije se molim da ćete je biti dostojni.
Tebi, Frice Marberže, se zahvaljujem na ljubaznim rečima.
A tebi, Martine Brajtneru, na predivnom načinu na koji si mi uručio poklon.
Ali, pre nego što pustim dušu da uživa u vašim laskanjima...
moram da se zapitam...
da li vaša volja da mi učinite ovu čast ima...
i ako ima, koliko ima veze sa činjenicom da imam...
prilično privlačnu ćerku.
Kako god, ja vam se obojici zahvaljujem.
Hvala vam svima.
Frice, šta ti tražiš ovde? -Ovo.
Prestani. -Kad ćemo da objavimo veridbu?
Ti si lud. Još smo mladi, još studiramo.
Znam svako tvoje 'ali', i svaki tvoj odgovor.
Treba mi vremena, moram da razmislim. -Ja sam razmislio za oboje.
Srećan rođendan, tata.
Šest sveća, svaka za po jednu deceniju prelepog života.
Hvala. -Hajde, ugasi ih i poželi želju.
Ako ih ne ugasiš sve od jednom neće ti se ispuniti želja.
Šta mogu još da poželim kad su mi se sve želje ispunile?
Moja privilegija je bila da prenesem malo mudrosti ovom svetu...
i da za to budem čak i previše nagrađen.
Mislim... mislim da sam sebi olakšao život...
izborom svoje životne saputnice.
Mada ni sam ne znam kako sam to uspeo.
Deca su mi lepa i pametna.
I čvrsto se držimo zajedno.
U ovom domu, Bogu hvala, vodimo miran život.
Ponosni smo na svoju toleranciju...
i na naš smisao za humor.
Što me ne prekinete, opet sam počeo da držim govor?
Ne mogu da zamislim bolju želju od ove...
da naša sreća potraje sve dok smo živi.
Za zdravlje našeg, uvaženog domaćina.
Profesore, nadam se da ćete mi oprostiti ako malo vaš reflektor okrenem ka sebi.
Ali, imam dobre vesti. -Vesti? Reci!
Gospođo Rot... profesore...
Nema razloga da me vučeš za sako.
Freja mi je obećala svoju ljubav, poštovanje...
i poslušnost.
Nemoj, molim te... ja još nisam odlučila.
Ja sam odlučio umesto tebe, dušo. -Ne može to tako.
Imaš naš blagoslov.
Reci, dušo, ja čekam. -Tata, šta ti kažeš?
Ali, ne doveka.
Nemoj da me požuruješ!
Mama, šta ti misliš, da li da prihvatim?
Jesi li srećna, dušo?
Mislim da jesam.
Gospodine profesore i gospođo profesorko...
dogodilo se nešto predivno.
Upravo je javljeno... Adolf Hitler je postao nemački kancelar.
Pa to je sjajno? -Je l' to istina? -Zvanično je objavljeno?
Istina je, i zvanično je.
Javili su na radiju.
Hajde da čujemo. -Upalite radio.
Adolf Hitler kancelar! Hindenburg ga je naimenovao.
Na šta li je mislio?
Vest se širi kao šumski požar!
Zadovoljstvo ljudi na ulicama je nemoguće opisati.
Hiljade muškaraca i žena nalazi se ispred zgrade Vlade.
Čekaju već satima...
nadajući se da će videti našeg velikog vođu, našeg novog kancelara.
Čekajte!
Vrata su se upravo otvorila.
On izlazi. Naš vođa.
Obratiće se okupljenim ljudima, izašao je na balkon.
Slušajte... Slušajte glas ponosnog naroda...
koji pozdravlja čoveka koji će ih vratiti...
na staze moći i slave.
Uspeo je. -Konačno će se nešto desiti. -Šta će se to desiti?
Živećemo u novoj Nemačkoj. -Nadam se da su ove promene dobre za sve.
To znači da će naša zemlja opet biti jaka i moćna, gospođo profesorko.
Gospodar Evrope i sveta.
Nikad te nisam videla tako oduševljenog.
Freja, to je ono što je Nemačkoj potrebno, jak čovek koji drži uzde.
Vođa koji će se boriti dopobede.
Fric je u pravu. Bez bajoneta Nemačka ne može da se vrati tamo gde je bila.
Tako je. -Nemačka mora da povrati svoja prava.
Oni koji su za mir, nemaju razloga za strah.
A oni koji su za rat, dobiće šta su tražili.
Ali, Fric, sad kad je taj čovek došao na vlast...
šta će biti sa onima koji drugačije misle?
Stvarno?
Sa onima koji nisu Arijevci?
Nema razloga za brigu, dušo.
Pretpostavljam da majka brine zbog mene.
Ali, to su besmislice, mama. Ljudi poput oca služe ovoj zemlji na čast.
Naravno, ljudi će biti posmatrani kroz svoje zasluge, svoja dela.
Tata, a šta ti misliš?
Pa... ja ću sačekati.
Ljudi su Hitleru dali ogromnu moć.
Nadam se da sa odgovornošću ide i mudrost.
Amen.
Šta je s tobom, Martine? -Ništa.
Pa, izgleda da nisi preterano srećan. -Ja to nisam rekao, Frice.
Opet se povlačiš, Marine? -Ovaj put ti to neće pomoći.
Dobro, momci, koliko smo već puta pričali o ovome? Dobro znate moje mišljenje.
Sada se sve menja. Ostaće samo jedna partija a to je ono što želimo.
Moraćeš da se opredeliš.
Ko nije sa nama, taj je protiv nas, protiv Nemačke.
Ne bih se baš složio sa tobom.
Pored toga, došli smo ovamo da proslavimo profesorov rođendan...
a ne da ćeretamo o političlkim stvarima.
Da, svi ste, izuzetno netolerantni.
I treba da budemo netolerantni prema svakome ko se protivi vođinoj volji.
Ma šta bila njegova volja. Progoni, rat...
O čemu ti to govoriš? -Da nisi pacifista?
Po mom mišljenju, mir je bolji od rata.
A verujem i da čovek ima pravo da misli kao što ima pravo da jede i pije.
To mi zvuči sasvim komunistički.
Nikad nisam ni pomislio da ću tako nešto čuti za ovimstolom.
Slušaj, da ti kažem...
Dobro, momci, momci...
Zar ne možemo o tome da prodiskutujemo bez svađe?
Na kraju, svaka kokoška misli da nosi najbolja jaja.
Zar ne možemo da mislimo onako kako želimo i da pustimo i druge...
da čine to isto?
Izvinite, profesore, svi smo veoma uzbuđeni, ipak su ovo sjajne vesti.
Sad je već bolje.
Moram priznati da volim dobru diskusiju.
Ja ću. -Neka, ja ću.
Halo. Halo?
Taj sam.
Da.
Da, odmah.
Jeste, ovde je.
Reći ću mu.
Naravno.
Odmah.
Hol je zvao. Imamo skup u 8:30. Moramo da se pojavimo.
Gde? -Na univerzitetu. -Moramo da požurimo.
Mama, to je bio oblasni vođa. Specijalni sastanak.
Grozno je što idemo, ali... -Zar ne možete da mu objasnite?
Šta da mu kažem, da slavimo rođendan? Moramo da idemo.
U svakom slučaju, ovo je velika noć, zar ne?
Šta je s tobom, Martine? Ideš li? -Ne, hvala.
Hajde, pridruži nam se. Ionako ćeš morati, kad - tad.
Idemo, zakasnićemo.
Izvini, Freja, ali sve ti je jasno.
U redu je.
Moraš i ti da pođeš. Hol je pitao za tebe.
Reci mu da se seljaci ne bave politikom, moraju da brinu o kravama.
Ako žele da sačuvaju svoje krave bolje da izaberu pravu politiku.
Izvinite, gospođo Rot... Profesore...
Ti stvarno ne ideš?
Ne.
Laku noć.
Viktore, baš mi je žao. Propade ti rođendanska zabava.
Da, izgleda da moramo da se naviknemo da smo u senci gospodina Hitlera.
Trebalo bi da prihvatiš to.
Tako su nas učili u školi.
Pojedinac mora da se žrtvuje za dobrobit države.
Gospođo Brajtner! -Ovde sam, dete!
Gospođo Brajtner...
ždrebence će preživeti.
Preživeće!
Martin je rekao da ponesem peć na ulje...
i toplu vodu sa par kapi vina.
Peć je već spremna, samo je potpali.
Ja ću doneti toplu vodu.
Zar to nije predivno?
Strašno sam se plašila da će jadničak da crkne.
Martin kaže da je kriza prošla i ...
Peć se dimi.
Mnogo se trudilo da stane na svoje klimave nožice.
Martin kaže... -Dobro, dobro, hajde idemo, Elza, spremna sam.
Ne trči sa tom peći.
Martin je rekao da sam mu bila od velike pomoći. -Uopšte ne sumnjam.
Martin kaže da je sad preostalo samo još...
Kakav mali alavko!
To je kobilica, Elza. Devojččica kao i ti.
Znam da je kobila. Ne znam zašto stalno sa mnom razgovaraš kao sa detetom?
Još malo pa ću imati 16 godina. -Čuješ li ti to, mama?
Cura misli da je odrasla.
Glupane jedan. Ja i jesam odrsla.
Naravno da jesam.
Šta joj bi?
Elza!
Šta joj bi, mama? Samo sam se šalio.
Ne obraćaj pažnju, sine, u nezgodnim je godinama.
Devojke u tim godinama su uvek negde između osmeha i suza.
Ali, rasplakala se. Šta misliš, da li je nesrećna kod nas?
Ne, ne! Ona je zadovoljna što može da radi, a ja sam zadovoljna što je ovde.
Sve je u redu, stara curo, spasli smo ti bebu.
Imaš isceliteljske ruke, sine moj.
Šteta što si napustio studije.
Još od one noći kod Rotovih nisi bio na predavanjima.
Od one večeri kad se Freja verila za Frica Marburga.
Ne, nema to veze, mama.
Voliš je, sine.
Ovo životinjče skoro da je zaspalo.
Polupijano je.
U štali su, gospođice.
Freja. -O, koliko je prošlo...
Verena mlada dama. Nadam se da si srećna?
Da, naravno. Zdravo, Martine.
Zdravo, Freja.
Pogledaj samo to drago ždrebence. Je l' bolesno?
Ne, samo pijano.
Kako je profesor? -Dobro je. I mama je dobro. Vas su pozdravili.
Hvala. Odoh ja unutra.
Ostavila sam nešto u rerni. -To lepo zvuči.
Moramo da izađemo.
Neli misli da želimo da mu naškodimo.
Ja mu želim dobro, Neli. Bar se tako nadam.
Pogledaj ga.
Hajde sa mnom do krčme. Idemo na skijanje, Oto, Fric, Erih i ja.
Hajde sa nama. -Imam puno posla, Freja.
Izbegavaš nas?
Tako je najbolje.
Ali, Martine, celog života smo prijatelji.
Zar si zaboravio naš pakt večnog prijateljstva na koji smo se svi zakleli...
i potpisali krvlju?
Baš zato što pokušavam da održim to prijateljstvo,
pokušavam da izbegnem svađu.
Ali, i momci su ti prijatelji i žele da te vide.
Martine!
Moramo da damo sve od sebe da bismo sačuvali našu sreću.
Nećemo pričati ni o čemu ozbiljnom.
Samo ćemo pevati, smejati se i glupirati kao nekad.
Nemoj da nas napuštaš. Potreban si nam. Ti si tako razuman.
Nadam se da jesam.
Dobro.
Ti si najrazumnija osoba koju znam.
Hajde, idemo na skijanje. Sneg je savršen.
Nedostajao si mi.
Zar nije predivno? -Jeste, predivno je.
Pazi, drvo!
Ni od čega ne ožednim tako kao od dobre pesme.
Ostali smo bez municije. -Još jednu flašu.
Evo, Freje! -Sa Martinom!
Tereza, donesi dve flaše! Nečeg posebnog!
Dovela sam pustinjaka. -Svaka čast, Freja.
Gde si ti, bre? Nedostajao si nam.
A i ti si propustio silna uzbuđenja.
Dobro mi došla, Tereza.
Nedeljama nisam popio ništa jače od jogurta.
Ovo je naše najbolje vino.
Pa, Martine, nadam se da si od sad konačno sa nama.
Previše si dobar da bismo te se odrekli.
Hajde da nastavimo gde smo stali.
Baš pre neko veče naš oblasni vođa je pitao za tebe.
Kaže... -Frice, molim te, nemoj o politici.
Reče da bi mogao biti vođa seljaka. -Momci, ja sam seljak a ne političar.
I Freja reče da nema politike. Na zdravlje, prijatelji.
Za naše... prijateljstvo.
Gospodine Verner!
Zdravo, Martine. Kako si? -Drago mi je što vas vidim.
Freja, sećaš se gospodina Vernera, našeg starog učitelja?
Naravno. -Sad predaje i tvom mlađem bratu, Rudiju.
Rudi za vas ima samo reči hvale, gospodine Vernere.
Evo ga Hol, šta će sad da pomisli?
Kako tvoja majka? -Dobro je, hvala. Često vas spomene.
Hajl Hitler, gospodine Verner.
Dobro veče.
Gospodine Verner, zašto nam se ne pridružite?
Hvala, večera me čeka na mom starom mestu. Možda kasnije.
Pa, narode, hoćete malo da zapevamo?
Hajde, samo recite šta ćemo? -'Dobro jutro, Milerova lepotice'.
Ja ću reći šta ćete pevati!
Pesmu koju će svaki pravi Nemac pevati punim srcem.
Odu novoj Nemačkoj.
A šta je sa vama?
To je opet onaj učitelj. -Vređaš nas.
Da niste gluvi?
Ili vam se ne sviđa naša oda?
Izvinite, siguran sam da čovek ima pravo da izabere da li će pevati ili ne.
Ne trebaju mi nikakva izvinjenja. Hoću da vas čujem da pevate.
Jasno?
Naređujem vam da pevate.
A sad, pevajte. -Smiri se malo, Hole.
Učitelj je moj prijatelj.
Istomišljenici, a?
Ako znaš šta je najbolje za tebe, Martine, onda se nećš mešati.
Nemoj da se mešaš, molim te. Odoh ja odavde.
Dođite, gospodine Verner.
Ne mislite valjda da se bijete sa nama?
Osmorica na dvojicu.
Pustite ih. Pustite ih!
Žao mi je što si zbog mene upao u gužvu, momče. Moglo bi da ti se obije o glavu.
Ne brinite za mene, umem ja da se brinem o sebi. Hoćete da vas otpratim?
Ne, ne, molim te. Mogu ja i sam.
Hvala ti, Martine. Mnogo ti hvala. -Nema na čemu, gospodine.
Žao mi je. -I treba da ti bude.
Ustaneš od mog stola da bi se suprotstavio vođi Partije!
Rekao sam da mi je žao. Taj stari čovek je uvek bio dobar prema meni...
i nisam mogao da sedim mirno i da gledam kako ga zlostavljaju.
U redu, Martine.
Prijatelji smo već godinama i mislim da je vreme da razjasnimo neke stvari.
Frice... -Sad ja pričam.
Ovo što se dešava je revolucija.
Ako budemo sledili vođinu volju biće to miroljubiva revolucija.
Ja ću ga slediti. -I ja. -I ja.
I nadam se da ću uskoro dati svoj puni doprinos.
Svakog ko se tome protivi smatraću neprijateljem ove zemlje.
I ne želim da me iko viđa u njegovom društvu.
Frice, ja sam nagovorila Martina da dođe, ja sam... -Ne mešaj se, Freja.
Ovo su muške stvari.
Želimo da znamo na čijoj si strani.
Želimo da znamo, hoćeš se pridružiti Pariji i raditi za dobrobit Nemačke...
ili ćeš svojim pacifističkim stavovima da podrivaš njene temelje?
Želimo odgovor, i to, odmah!
AKo želiš da znaš da li ću vam se pridružiti, odmah da ti kažem - ne!
Šta radiš? -Ne tiče te se. -Nemoj više da si prišla tom tipu.
Taj tip vam je prijatelj od kad znate za sebe.
Žao mi je što si sve ovo videla, li nije moglo drugačije. -Pusti me!
Naočare... Dodaj mi naočare.
Gospodine Verner, žao mi je, polomljene su.
Ženama ne priliči da se mešaju u državne poslove. To se posebno na tebe odnosi.
Gluposti. Samo sam starcu podigla šešir. -Slušaj me, Freja.
Dolaze promene, i tvoj otac se može naći u veoma delikatnoj situaciji.
A ti mu , svakako ne pomažeš pomažući pogrešnim ljudima.
Kakve to veze ima sa mojim ocem?
Misliš, zato što nije Arijevac?
Ljudi poput mog oca su iznad svake politike.
Nemaš predstavu o čemu govoriš.
Tvoji partijski prijatelji prete ljudima poput mog oca?
Onda se mi razilazimo više nego što sam mislila.
Govoriš jako čudne stvari.
Narvno da imam pravo da tražim lojalnost od žene kojom ću se oženiti.
Da, Frice, imaš.
Moraš da promeniš mišljenje i da svim srcem staneš iza mojih ubeđenja ili...
Ili šta?
Ili ne možemo dalje.
Mislim da si u pravu.
Mislim da nikad neću moći svim srcem da prihvatim tvoja ubeđenja.
Neću se prepirati sa tobom oko toga.
Žene se ne razumeju u politiku.
Zabpravi. Ako sam bio neprijatan, izvini.
Znaš i sama da mi je sve ovo strašno važno.
Ali, ne moraš ti zbog toga time da razbijaš svoju glavicu.
Hajl... -Dobar dan, Lemane. -Doobar dan.
Po najnovijem ukazu, moram svakog da pozdravim sa 'Hajl Hitler!'
Ali, ja neću, bar ne vas. -Mnogo ti hvala.
Naravno, ako nema još nekoga. Moram i pred studentima.
Da, naravno, shvatam te u potpunosti.
Frice...
hoćemo li da nastavimo naš eksperiment sa...
izdvajanjem crvenih krvnih zrnaca?
Mogao bi da mi pomogneš sa ovim aparatom za centrifugu.
Pre nego što nastavimo...
sa našim eksperimentom u vezi sastava krvi, imate li nekih pitanja?
I?
Da li vi i dalje tvrdite da...
ne postoji razlika u sastavu krvi Arijevca i nearijevca?
To su naučno dokazane činjenice.
Do sad, fiziologija nije uspela da pronađe razlike u krvi kod različitih rasa.
Jeste li čuli?
Ovo je u direktnoj kontradikciji sa vođinim principom rasne čistote.
Ovo je očigledan primer rasne degerenacije i najobičnija laž.
Činjenice! Hoćemo činjenice! -Dao sam vam činjenice.
Naučna istina je naučna istina.
Nepromenljiva je i večna.
I ne podleže reviziji ni jedne dnevne politike...
niti je može promeniti grupa nezrelih propalica.
Zahtevam da svi odani sledbenici našeg vođe, odmah napuste ovu prostoriju.
Od danas, ova predavanje se nalaze u najoštrijem bojkotu.
A oni koji budu ostali, snosiće i određene konsekvence.
Hajnrih Hajne, spalićemo te zbog tvoje otrovne sentimentalnosti...
kojom slabiš čeličnu dušu nemačke omladine.
Spalićemo te! Spalićemo te.
Spaljujemo te, Alberte Ajnštajne,
zato što je tvoja teorija lažna i pretenciozna.
Spalićemo te! Spalićemo te!
Žao mi je, ali tako sam odlučila. -Ne mogu da je prihvatim.
Nikad nisam ni pomislio na neku drugu. Zar ti sve ove godine ništa ne znače?
Bio bih da lud da te pustim da odeš zbog tupavih političkih prepucavanja.
To je više od tupavih političkih prepucavanja.
Sad znam da ne bih mogla da živim u tvom svetu.
Zato što znam da će biti teško želim da ti pomognem.
Ali, kako ćeš ti da mi pomogneš?
Ti pripadaš ovoj novoj Nemačkoj koja nas razdvaja.
Ovoj novoj Nemačkoj koja progoni moj narod.
Freja, volim te i samo to je bitno.
Sve je gotovo.
Freja, moram nešto da ti kažem. -Šta, Martine?
Od one večeri sa mojim učiteljem svašta mi se izdogađalo.
Dvojici mojih radnika je naređeno da me napuste.
Radnja moga strica je uništena...
A oba moja najstarija prijatelja pređu na drugu stranu ulice kad god me vide.
Možda bi najbolje bilo da i ti počneš da me izbegavaš.
Martine, sigurno ne misliš ozbiljno?
Ti si mi jedini preostali prijatelj,
jedina osoba sa kojim mogu da razgovaram.
Nikad u životu se nisam osećala ovako usamljenom.
Onaj tamo sa tvojom sestrom, zar to nije Marin Brajtner sa Veterštajnove farme?
Jeste, zabranili smo mu da ulazi u kuću.
Završićemo sa ovim jednom za svagda.
Dobro veče. -Mislio sam da sam bio dovoljno jasan da ovde nisi dobrodošao.
Zabranjujem ti da prilaziš ovoj kući...
i bilo kakvo daljnje druženje sa mojom sestrom.
Kako se usuđuješ? Nemaš prava...
Zaveži. Ulazi u kuću.
Mislim da profesor i gospođa Rot treba da odluče imam li pristup njihovoj kući.
A ja ću nastavim da viđam tvoju sestru dok mi ona drugačije ne kaže.
Otpratiću te do vrata.
Zašto sve ovo mora da se događa?
Nije trebalo da dolazim. Mogli bi tebi da naude.
Martine, nisu otišli. Čekaće te, znam to.
Ništa se ne brini, umem ja da se branim.
Molim te, ne idi. Plašim se. -Molim te, Freja, samo uđi.
Laku noć.
Čuvaj se. -Hoću.
Tata!
Freja... Freja, šta je bilo? Tata nije kod kuće.
Tuku Martina. Ubiće ga.
Prekinite!
Momci!
Kako vas nije sramota?
Martine, jesi li povređen? -NIsam, dobro sam.
Uđi u kuću, Martine. -Baš me je sramota.
Oni su nam bili u gostima a ti si nam prijatelj.
Idem ja.
Ako gospoda žele da nastave diskusiju znaju gde mogu da me pronađu.
Laku noć, gospođo Rot, Freja. Žao mi je.
Drago mi je što moj muž nije bio tu da vidi bruku...
koju su na njegovu kuću bacili moji sinovi.
Moraću da prijavim odnos tvoje rodbine prema ovom čoveku.
A ti ćeš u štabu morati da razjasniš svoj stav.
Ovim je kocka bačena. Kocka je bačena.
Moraćemo da napustimo ovu kuću. -Da napustite svoj dom?
Naravno, više nemamo izbora.
To je tata.
Malo kasnim.
Rekao sam ti da me ne čekaš.
Šta ti je? Deluješ umorno. Jesi li dobro?
Viktore, večeras se dogodilo nešto što je ubedilo momke da treba da se isele.
Da se isele? -Tako je najbolje. Za sve.
Ali, momci, ovo je vaš dom.
Tražili smo od tebe da zabraniš Freji da se druži sa Martinom Brajtnerom...
ovo je samo posledica.
Tražili ste od mene da zabranim vašoj sestri da...
se druži sa svojim dugogodišnjim prijateljem...
sa mladićem kog smo oduvek voleli i poštovali. Ne, to nisam mogao.
Ti i tvoj brat ste doneli odluku i mi ćemo poštovati vašu odluku.
Od vas tražimo isti stepen tolerancije. -Ali, vi rizikujete svoju bezbednost!
Nikad nisam cenio bezbednost, Erih, ni svoju, ni svoje dece.
Cenim samo hrabrost.
Onda moraš biti spreman da se suočiš sa posledicama.
Tamo gde idete...
hoće li vam biti dobro? -Biće nam dobro, mama.
Žao nam je što je ovako ispalo. Laku noć.
Laku noć, majko.
Laku noć.
Freja, moraš da shvatiš...
Gubi se!
Freja! -Zdravo, Martine.
Zašto mi niko ništa nije rekao, gde je mama? -U štali je.
Gledaš čaše sa venčanja? -Nije valjda?
Baš su lepe. -Da.
Za vreme svadbene gozbe, mlada i mladoženja moraju da piju iz istih čaša.
Zato su tako velike. -To nam je stari, porodični običaj.
Pogledaj ovu... Hubert i Ana, 1875.
Marine, užasno me je sramota zbog onoga sinoć.
Mada, za jednog pacifistu, biješ se više nego dobro.
Bila je dobra tuča, dok je trajala, mada nije mi žao što je tvoja majka prekinula.
Pogledaj, ova je baš stara.
1690., Kasper i Magdalena.
Bio si u pravu, užasno je opasno da i dalje dolaziš kod mene.
Video si i sam koliko su se Erih i Oto promenili. -Da, da... znam.
Dolaziću ja ovamo da te vidim. Naravno, ako ti želiš.
Ako želim...
Freja... pogledaj ovu čašu.
Na njoj nema imena. -Ne.
Ne, nema još. To je moja čaša.
Pretpostavljam da sam oduvek želeo nešto što ne zaslužujem.
Freja...
imam li šansi?
Gospodine Verner, dobro veče. -Dobro veče.
Dobro veče, gospodine Verner, kako ste? -Dobro veče.
Sigurno ste se smrzli. Dođite, sedite pored vatre.
Mama... imamo gosta
Dajte mi svoj kaput. -Samo malo, Martine.
Dobro veče. -Gospođo Brajtner, nije trebalo da dolazim ovamo.
Ali, to mi je bila jedina mogućnost da izbegnem hapšenje. -Hapšenje?
Dobro ste uradili što ste došli.
Vi ste ovde, sasvim izolovani.
Pomislio sam da bih ovde mogao da pronađem skrovište.
Da, ali ni ovde nećete biti sigurni. Oni znaju da smo mi prijatelji.
Naravno.
A da se sakrijem u šumi? -Pretražiće i šumu.
Onda je najbolje da krenem pre nego što vas sve uvučem u nevolju
Vaša jedina šansa je da pobegnete preko granice.
Postoji samo jedan način da bezbedno stignete u Austriju.
Kroz Karvendelov prolaz. Tamo nema straže.
Postoji jedan put preko litica, otkrio sam ga kao dečak.
Prilično je težak put, ali imamo šanse.
Poći ćeš sa mnom?
Niko vas noću ne može tuda provesti osim Martina.
Ali, ako otkriju da sam bio ovde više nećeš moći da se vratiš.
Ja imam brata u Insbruku.
Martin može tamo da ostane dok mu ne javim da može slobodno da se vrati.
Ne mogu to da prihvatim.
Štedite vazduh trebaće vam za pentranje.
Mama, trebaće nam hrana i rakija. Elza!
Donesi mi moj ruksak.
Dolazi oluja, čuvaj se. -Biće sve u redu. Mnogo puta sam tuda prošao.
Obećaj mi da ćeš se vratiti živ i zdrav.
Obećavam.
Ne znam kako da vam zahvalim.
U ova teška vremena, moramo pomagati jedni drugima.
Doviđenja, gospodine Verner, i nek vam je sa srećom.
Doviđenja. -Doviđenja, Elza.
Doneću ti lepu novu kecelju iz Austrije.
Moliću se za tebe.
Doviđenja, mama.
U Insbruku ću čekati na tvoj znak. -Neka te Bog čuva, sine moj.
Doviđenja, Freja. -Doviđenja.
Čuvaj je.
Spremni, gospodine? -Spreman.
Volim ga. -Je l' on to zna?
Zna.
Strašno mi je drago, dušo.
Oduvek sam se tome nadala. Veoma, veoma sam srećna.
Pogledajte, je l' ono patrola?
Šta ćemo sad? Otkriće sve, odvešće nas u zatvor...
Smiri se, Elza.
Slušaj, dete... ako saznaju da je Verner bio ovde i da je otišao sa Martinom...
mogli bi da pođu u poteru za njima i da ih uhvate. Ako ih uhvate, ubiće ih.
Ne! -Ne bi volela da naškodiš Marinu?
Ne, gospođo Brajtner.
Baš toga se i bojim. -Dete moje...
život mog sina je u tvojim rukama, zapamti to.
Pokušaču... da.
Ali, oni mogu čoveka da nateraju da progovori, videla sam to.
Kažem vam, videla sam.
Videla sam ih kako odvode neke studente, koje sam posle čula kako vrište...
Gospođo Brajtner, ne dajte im da me ispituju.
Kad bih rekla bilo šta što bi naudilo Martinu, ubila bih se.
Idi nastavi sa brisanjem sudova, dete, kao da se, ama baš ništa nije dogodilo.
Ne govori i ničim ne skreći pažnju na sebe.
Hajde, idi i ne plaši se.
Freja!
Dolaze oko štale.
Dođi, sedi, draga moja.
Dobro je što imamo šta da radimo.
Hrabro.
Šta hoćete?
Jeste li videli, učitelja Vernera?
Ne.
Nije dolazio ovamo, je l' da? -Nije.
Makse... Ti i Sep proverite ambar i štale.
I ti sa njima, Džordže.
Ponesite tu lampu i pretražite stražnje prostorije.
Sve dobro pretražite.
Gde vam je sin?
U selu.
Kad ga očekujete nazad?
Svakog časa.
A šta vi radite ovde?
Došla sam u posetu.
Ne birate baš najpažljivije svoje prijatelje, gospođice Rot.
To me baš i ne čudi.
Vaše prezime i ne zvuči preterano dobro nemačkim ušima.
Kada ste poslednji put videli Vernera?
Pre dve nedelje u krčmi.
Spremni ste da se zakunete da nije bio ovde, da ga danas niste videli? -Da.
Znate li da je zločin sakrivati izdajnika?
Naravno.
Mladi ste, gospođice Rot...
premladi da biste zaglavili u koncentracioni kamp.
Dođi ovamo.
Ništa ja ne znam.
NIsam videla učitelja.
Nisam ga videla, kad vam kažem.
Nisam videla ni Martina.
Stvarno?
Nisi videla Martina Brajtnera, je l' da?
Baš si požurila to da mi kažeš, zar ne?
Pitam se zašto.
Slušaj ovamo. Ne pokušavaj da napraviš budalu od mene.
Odvešću te u štab pa ćeš moći svoje laži da ispričaš tajnoj policiji.
Ne znam ništa. -Nateraće te da progovoriš.
Kažem vam, ništa ne znam. -Imaju oni načina da te nateraju.
Nema ga nigde.
Da, znam.
Otišao je.
Pomogli ste mu da pobegne, je l' da?
Trebalo bi da vas povedem sa sobom. Da vas uhapsim.
Ali, neću. Ja sam fini sa ženama.
Ako mi potvrdite sve ono što mi je ona devojka rekla...
reći ću da ste protiv svoje volje naterani to da uradite.
Šta kažete?
Dakle...
vaš sin će se uskoro vratiti.
Dobro.
Recite mu da se sutra, čim ustane pojavi u stanici. Nemojte da ne dođe.
Ako se ne pojavi do podneva...
bolje za njega da mi posle, draga moja gospođo Brajtner,
više nikad ne dopadne šaka.
Verujte mi.
Ništa mu nisam rekla. Prepala sam se, ali mu ništa nisam rekla.
Bog te blagoslovio, dete.
Hvala ti.
Sad više nikad neće moći da se vrati.
Danas si baš poranila, Freja.
Da, moram da odem do biblioteke da obavim neki istraživanje za tatu.
Baš se radujem toj knjizi.
U početku su mu predavanja strašno nedostajala.
Bogu hvala, zbog ovih eksperimenata za novu knjigu ponovo je srećan.
Ali, ti nisi. -Dobro sam, mama.
Ne sekiraj se za mene. -Freja, moram nešto da ti kažem.
Zatvori prozor.
Ne bi trebalo ovo da ti kažem, otac me je zamolio da ti ne kažem da ide u Beč.
Mama... -Treba da održi predavanje na medicinskom kongresu.
Onda... i ja mogu da odem do Insbruka.
Mogu da vidim Martina. -Da. -Kada?
Sledeće nedelje. -Stvarno? Tako brzo?
Dolazi ti otac.
Lemane! Mislila sam da je tata. -Ko je, dušo?
Leman! -Lemane?
Nešto se dogodilo? -To je tatin kaput. Da se nije dogodila nesreća?
Ne, ne, nije, gospođice. nije to. -Nego šta?
Dva čoveka su došla i pitala za profesora. -I?
Rekao sam im da radi na svojim eksperimentima. -I šta je onda bilo?
Odveli su ga. -Ko ga je odveo?
Oni, gospođo profesorko.
Uhapsili su ga?
Doneo sam njegov kaput... kaljače.
Nadam se da ga neće povrediti.
Niko ne želi da nam pomogne. Ni jedan advokat. Plaše se.
Vi ste njegov nadređeni. Imate pravo da pitate, da znate gde je i zašto je uhapšen.
Verujte mi, gospođo Rot, ne mogu ništa da učinim.
A i to bi bilo izuzetno opasno po mene.
Vaš muž je izuzetno značajan čovek.
Ali, i ja imam porodicu. Moram o njoj da razmišljam.
Pored toga, mislim da vaš sin ima ogroman uticaj u Gestapu.
Profesor Rot je uhapšen zato što je podržavao teoriju...
koja se suprostavlja našim najsvetijim idealima.
Nemam ovlašćenja da vam kažem gde se, trenutno, nalazi.
I predlažem vam da prestanete sa ovim svojim privatnim istragama.
Tako samo skrećete pažnju na svoje nepoželjne veze.
Gospođica Rot.
Molim te, izvini što te gnjavim. -Sedite, gospođice Rot.
Pretpostavljam da znaš da je moj otac uhapšen? -Da.
Ne znamo čak ni gde je, ni da li je živ ili mrtav...
Mislili smo...
možda bi ti mogao da nam pomogneš.
Žao mi je, ali te istrage ne spadaju u delokrug mog odeljenja.
Možeš da pitaš svog nadređenog. Ako ništa, on bar zna gde mi je otac.
Samo to tražimo,
da saznamo gde je i da vidimo da li možemo ikako da mu pomognemo.
Ako glavna kancelaruja krije te informacije, onda ni ja tu ništa ne mo gu.
Znači, nisi mi oprostio.
Pogrešno si me procenila.
Mene interesuje samo pravda, a ne osveta. -Pravda?
Frice, znaš mog oca, on je... -Molim te.
Rekao sam ti da ovaj slučaj nije u mojoj jurisdikciji.
Ali si ti došla u nadi da ću se rukovoditi ličnim osećanjima.
Došla sam jer te pamtim kao dobru i velikodušnu osobu.
I zato što se ne stidim da ti zatražim uslugu zato što si me jednom voleo.
MOja poslednja nada.
Uradi mi samo još ovo i obećavam da te, nikad više neću gnjaviti.
Frice, molim te, pomozi mi.
Moj otac ti je pomogao, voleo te je i bio je ponosan...
Molim te, idi.
NIje u redu što si došla... pozivajući se na naše staro prijateljstvo.
Freja!
To što tražiš je teško i opasno,
ali ću probati da saznam gde je i da sredim da ga tvoja majka poseti.
Frice....
Žao mi je, gospođice Rot, dalja diskusija nema nikakvog smisla.
Vi ste Amelija Rot?
Dođite.
Žena zatvorenika Rota?
Posetu je odobrio Grunmark.
Amelija Rot.
Zatvorenik ne sme biti oslobođen -Zatvorenik Rot je u baraci C?
To je radna brigada? -Da, gospodine.
Odobriću vam 5 minuta sa zatvorenikom.
Razgovaraćete samo o porodičnim stvarima.
Šta tu imate? -Par sitnica za muža, čarape, košulje, voće...
Nije dozvoljeno.
Idite. -Za mnom.
Amelija... dušo moja.
Niko mi ništa nije rekao.
Baš prijatno iznenađenje. -Sedite!
Vidiš da sam se promenio, da sam ostario... ali, dobro sam.
VIktore... tvoje ruke.
Molim te dušo, nemoj, teško mi je.
Moramo svi da radimo ali nikom rad nije naškodio.
Amelija, dušo... imamo jako malo vremena...
Oprosti mi, dragi.
Imam toliko pitanja... Kako... kako su deca?
Dobro.
A Rudi, je l' on zna?
Nema šaputanja.
Rekli smo mu da si na putu.
Dobro je. Nema razloga da mu se kaže.
Ne bi ga trebalo učiti da mrzi.
Ne mogu te zadržati ovde. Nisi ništa zgrešio.
Bojim se da se oni ne bi složili sa tobom, dušo.
Misle da je tvoj muž jedan izuzetno tvrdoglav starac.
Ali ćete ipak uskoro osloboditi?
Mislim da ne treba suviše da verujemo u to.
Znaš... čak i kad bi me pustili,
ja bih se i dalje borio za naučnu istinu.
Nemoj da im se suprotstavljaš, Viktore.
Nemoj, zbog mene... ni zbog dece.
Amelija, bilo bi nedostojno naše velike ljubavi...
kad bih ja prestao da budem ono što jesam.
Ali, ja moram da se nadam.
Naravno da moraš i možeš da mi pomogneš...
možeš da mi smiriš dušu.
Moraš Freju i Rudija izvesti iz zemlje.
I da te ostavimo ovde? -Neće ni to još dugo.
Nemačka će se opet vratiti svojim starim vrlinama...
slobodi, veri u Boga...
Rečeno vam je da pričate samo o porodičnim stvarima.
Da, naravno.
Vidiš da sam ja jedan izuzetno tvrdoglavi starac?
Ne idem ja nigde bez tebe, Viktore.
Samo mi nemoj to tražiti, molim te.
Vidiš... I ti umeš da budeš tvrdoglava.
Pa, dok čekamo... ti sve pripremi.
Dobro, pripremiću. -Vreme je isteklo.
Već? -Ovuda.
Molim vas, samo još par minuta.
Nema svrhe, dušo. Moramo da se oprostimo.
Ne smeš da se sekiraš zbog mene.
Dobro mi je ovde. Stekao sam mnogo prijatelja.
Uskoro ćeš biti slobodan.
Da, biću slobodan, dušo.
Bog te blagoslovio.
Nek vas Bog sve čuva.
Koliki je treći stepen od A+B...
ako je A=3 a B=4?
To sam već radio?
Koliki je rezultat? -343.
Tačno. Možeš da skupiš knjige, dosta si radio.
Kada ćemo da odemo?
Čim se tata vrati.
A kad se tata vraća?
Jako brzo, Rudi, sigurna sam. Svaki dan možemo očekivati vesti.
Stalno mi to govoriš, mama.
Moraš biti strpljiv, sine. -Ja sad idem, gospođo profesorko.
Ovde ti je plata, Marta... i tvoje preporuke.
Napisala sam da si 15 godina provela sa nama. Uvek pouzdana i odana.
Žao mi je što odlazim, gospođo, uvek ste bili dobri prema meni.
Ali sad kad moj brat radi u pošti, što bi se ono reklo, državni službenik...
mislim da ne bi bilo u redu da ostanem, posebno sad kad je profesor...
Shvatamo, Marta. Sasvim je u redu.
Za Božić, kad ste dobili sve one opoklone, obećali ste da ćete zauvek ostati sa nama.
Ma nije valjda, gospodičiću?
E pa stvari su se od onda promenile, pretpostavljam da ste to i sami primetili.
Dugujete mi 25 feninga za jutrošnje mleko.
Javiće vam se moj brat da pokupi moje stvari.
Zbogom. -Zbogom, Marta.
Oto, ti si...
Imaš vesti o ocu?
Mama...
Znači, nisu ga pustili?
Mama, budi hrabra.
Slobodan je. Konačno.
Ubili su mi oca.
Imao je srčani udar.
Jesi li ga video?
Nisam. Nisu mi dozvolili.
Ne usuđuju se... zato što su ga ubili.
Ubili su ga manijaci kojima se klanjaš, i ti to dobro znaš.
Ubili su mog oca.. -Mama...
Šta je bilo?
Mi... odlazimo, Rudi.
Ovuda, molim.
Hoće li nas Martin čekati? -Nadam se, u Insbruku.
Ulazimo u stanicu.
Koliko je sati?
8:30. -To je, sigurno granica.
Izvinite, da li znate, moramo li da izađemo iz voza zbog formalnosti?
Ne, ja mislim da se sve obavlja u vozu.
Čuli smo da su izuzetno strogi. Posebno sa emigrantima.
Moja žena je malo nervozna, znate?
Ne misli ona ništa loše o njima...
Shvatili smo.
Stigli smo.
Rudi, sedi ovamo.
Hajl Hitler! Pasoše molim.
Hajl Hitler. Nemačka carina, kontrola novca.
Da li iko od prisutnih, iz zemlje iznosi više od 10 maraka...
stranu valuti, zlato, nakit ili bilo kakve dragocenosti?
Svako kršenje zakona biće automatski kažnjeno prinudnim radom.
U specijalnim slučajevima, smrću.
Gospođica Freja Rot?
Vaše pasoše. -Čiji je ovo kofer?
Moj. -Skinite ga.
Otvorite ga.
Nije zaključan.
Šta je ovo? Neke šifre?
Ne, fiziološka studija.
Ko je napisao? -Moj otac.
A ko je vaš otac? -Profesor Viktor Rot.
On nije sa vama?
Umro je.
Skinite i njih.
Zašto ovo nosite van zemlje?
To je poslednje delo mog oca. Svojom rukom ga je pisao.
Planirate da ga objavite u inostranstvu?
Ne, nisam ni razmišljala o tome. Studija nije ni završena.
Ponela sam je samo iz sentimentalnih razloga.
Ne mogu da preuzmem toliku odgovornost...
i da vas pustim da ovaj dokument iznesete iz zemlje.
Ali, zašto? Ponela sam taj rukopis samo zato što je poslednje delo mog oca.
Sigurna sam da u njemu nema ničeg sumnjivog.
O tome mogu da odluče samo moji nadređeni.
Molim vas, pođite za mnom.
Ali, voz će... -U redu je.
Vi nastavite, Rudi i ti. Morate. Ja ću doći drugim vozom.
Ne mogu da te ostavim samu.
Šta može da mi se desi? U rukopisu nema ničg protivzakonitog.
Pođite, molim vas.
Zdravo, Rudi.
Zdravo, mama.
Recite Martinu da bude strpljiv.
Idemo.
Očekivala sam da krenem odmah za majkom a prošlo je već 5 dana.
Molim vas, verujte da nemam nikakve loše namere i pustite me da idem.
Objasniću vam zašto smo vas zadržali.
Ovaj rukopis je podrivački.
Sadrži teorije koje se protive novim idealima.
Uništićemo ga.
Onda me pustite da idem. -Ne.
Pasoš vam se oduzima. Ne smete da napuštate zemlju.
Zašto? Šta sam uradila?
Želeli ste da iznesete ovaj rukopis i da ga štampate u inostranstvu.
Delom, vi pripadate nemačkoj rasi.
Ali, vaša dela pokazuju da niste dostojni da predstavljate tu rasu u inostranstvu.
Moraćete svaki dan da se javljate policiji.
Upozoravam vas da strogo vodite računa s kim stupate u kontakt.
To je sve.
Draga moja Freja, ako budeš mogla, dođi do mene, kad pročitaš ovo pismo.
Sneg je dubok pa se toplije obuci...
trebaće ti na ovim našim planinama.
S ljubavlju, Hilda Brajtner.
Freja... zdravo.
Draga moja, mnogo ti hvala.
Plašila sam se da se nećeš usuditi. -Bojim se da vas ne uvučem u neprilike.
Niko te nije pratio? -Ne, bila sam izuzetno oprezna.
Zašto ste me zvali? Imate neku poruku?
Zašto se smeškate?
Ne mogu da verujem.
Nisi trebao da dolaziš.
To je suludo, opasno.
Freja, došao sam da te odvedem.
U Insbruk? -Da.
Kad? -Odmah.
Odmah?
Ne moram da se vraćam u grad? -Ne.
Neću morati da te ostavim? -Nikad se više nećemo rastaviti.
Ne, ne, ovo je samo san.
Moramo preći granicu pre zore.
Obećao sam tvojoj majci da ću te vratiti kući.
Ali, put je užasno težak. Moraš da znaš u šta se upuštaš.
To je dug i naporan put. -Znam.
Pretpostavljam da niko ne zna gde prelazim granicu, ali stalno patroliraju.
Ne plašim se. -Onda da požurimo.
Tako brzo, a imam toliko pitanja. -Nemamo vremena za priču.
Ali, imamo puno da kažemo.
Nismo imali ni onaj uobičajeni početak.
Znaš da nikad nismo rekli 'volim te'?
Ceo život je pred nama.
Deco.
Pada mrak, nemate vremena na pretek.
Jesi li siguran da si sve poneo? -Valjda jesam, mama.
Lampu? -Da, evo tu je.
Mama, kad Freja nestane mogli bi da posumnjaju...
Umem ja da se brinem o sebi, sine.
Elza, požuri, molim te.
Hvala, Elza.
Mislim da bi najbolje bilo da večeras odeš u krčmu i prespavaš kod tetke.
Molim vas, zašto... -Za tebe je najbolje da te svi tamo vide večeras.
Ako bude problema, tako niko neće posumnjati u tebe.
To je za tvoju bezbednost, dete.
Pozdravi se i idi.
Elza.
Zbogom, Elza.
BIla si čarobna.
Zdravo. -Zdravo.
Zar se nećeš pozdraviti i sa mnom, Elza?
Zbogom. -Hvala ti.
Hvala ti što si bila toliko hrabra da nam pomogneš.
Moliću se za vas.
Za oboje.
Teško mi je da te ostavim ovde samu. -Snaći ću se već nekako.
I dalje sam ja dovoljno jaka i zdrava.
Kad se budeš vratio, sve će biti u savršenom redu,
a ja sam sigurna da ćeš se vratiti.
Ovde je tvoj dom.
Ova zemlja pripada tebi, kao što je pripadala i tvojim precima.
Želim da Freja i ti popijete čašu vina, pre nego što krenete.
Ovo je jabukovo vino,
napravljeno od plodova sa Martinovog drveta. Znaš to, zar ne?
Dok sam bila trudna sa njim često sam se odmarala u hladu te jabuke.
Dojila sam ga ispod njene krošnje.
Za njene grane se držao kad je pokušavao da napravi prve korake.
To je Martinovo drvo.
Sad želim da popijete vino od njenih plodova iz svadbene čaše.
Nadala sam se da ću prisustvovati vašoj svadbi u onoj crkvici ispod planine...
uz muziku orgulja i blagoslov dobrog Oca.
Ali, s obzirom da je to sad nemoguće...
kad se budete venčali, ugraviraću vaša imena na čašu.
Za mene, vas dvoje se sada venčavate.
Neka Gospod Bog blagoslovi moga sina.
I njegovu ženu.
A sad, krenite.
Pustite je. Ona ništa ne zna. Pobogu, još je dete.
Pustite je na miru!
Dakle, Karvendelov prolaz.
Mislim da je to nemoguće. Po ovoj zimi?
On je dobar planinar. -Dobro poznaje to područje.
Pametno od njega, taj sektor niko ne čuva.
Stekao je prednost, ali žena će ga usporavati.
Da vidimo.
Ovo je tačka gde bi begunci trebalo da stignu do prolaza.
Marberg!
Ti ćeš predvoditi patrolu, uzmi i motorne sanke u Lautergastu..
Tako ćeš pentranje smanjiti na pola.
Trebalo bi da stigneš tamo pre njih.
Uz najdublje poštovanje, zamolio bih da me izuzmete iz ove patrole.
Kako to misliš?
Nekad su mi to dvoje ljudi bili najbolji prijatelji.
Svestan sam toga.
Svestan sam da se ovaj zadatak mora ispuniti...
ali vas molim da shvatiti ljudsku slabost.
Postavite nekog drugog da komanduje patrolom.
Zakleo si se na vernost Trećem Rajhu.
Kad je u pitanju služenje državi ne postoje nikakvi ljudski odnosi.
Izdao sam ti naređenje.
Čekam da vidim da li si dostojan poverenja koje ti je ukazao naš Vođa...
ili ćeš osramotiti mene...
svoje drugove i sebe samog.
Stojim vam na raspolaganju!
Pre zore, sa svojim ljudima biću na Karvendelovom prolazu.
Martine.
Martine!
Prebrzo idem?
Izvini.
Svaki put kad se osvrnem izgledaš mi sve manja.
Martine, je l' da se nismo izgubili? -Ne, nismo.
Bojiš se?
Ničega u tvom zagrljaju.
Jesmo li prešli pola puta? -Mislim da jesmo.
Lice ti je tako majušno i tako belo.
Baš si umorna, je l' da? -Ne, nisam umorna. Stvarno nisam.
Dobro.
Imaš li predstavu gde smo?
Trebalo bi da smo blizu Karvendelovog prolaza. -Trebalo bi? Bolje da budemo.
Osim ako ne želiš da nam pobegnu preko granice.
Trudimo se koliko možemo, je l' tako?
Martine, možemo li da stanemo na trenutak?
Zapravo i nisam umorna.
Samo je teško disati na ovolikoj visini.
Znam, dušo. Mislim da bismo za sat vremena mogli da stignemo do prolaza.
Možda i nešto manje.
Ako skupiš još malo snage. -Ti si moja snaga.
Neću te izneveriti. -Znam da nećeš.
Dobro. -Jesi li spremna?
Freja!
Freja, pogledaj!
Pogledaj, Austrija!
Ne mogu da verujem.
Treba da prođemo još onaj brisani prostor.
One tamo stene su već austrijska teritorija.
Slobodna sam.
Hajde da se trkamo nizbrdo. Možeš li?
Pokušaću. -U redu.
Šta je bilo, Martine?
Patrola. -Ne!
Tamo, zdesna.
Ovde nas ne vide.
Imamo neke šanse, Freja.
Hoćeš da pokušamo ili da se vratimo?
Gde da se vratimo, Martine?
Budi oprezna.
Srećno.
Eno ih!
Presecimo im put!
Stoj!
I?
U dometu su. Nišani!
Nastavi da pucaš!
Prešli su granicu.
Trapave budale, promašili ste ih.
Obustavi paljbu.
Martine, jesam se onesvestila? -Jesi, dušo.
Ali smo uspeli, je l' da?
Slobodni smo. -Jesmo, slobodni smo.
Slušaj, iz sela se čuju crkvena zvona.
Još malo pa smo stigli.
Ne, ne... čekaj.
Moram malo da se odmorim.
Dragi moj Martine...
sad sam umorna.
Sad sam...
strašno umorna.
Ne, Freja.
Stigli smo ih na Kravendelovom prolazu.
Viknuo sam da stanu ali me nisu poslušali.
Na moju komandu, patrola je otvorila vatru.
Uspeli su da pređu granicu, ali...
Freja je pogođena.
Umrla je pre nego što su stigli do sela.
Nisam imao izbora, to mi je bila dužnost.
Freja je ubijena.
Freja...
Ovo nema nikakvog smisla.
A Brajtner je slobodan.
Da.
Slobodan da veruje u šta hoće. Zar nije tako rekao?
Slobodan da se bori protiv naših uverenja.
Da.
Hvala Bogu!
Freja!
Šest sveća, svaka za po jednu deceniju prelepog života.
Hajde, ugasi ih i poželi želju.
Čvrsto se držimo zajedno.
U ovom domu, Bogu hvala, vodimo miran život.
Ponosni smo na svoju toleranciju i na naš smisao za humor
Što me ne prekinete, opet sam počeo da držim govor?
Ne mogu da zamislim bolju želju od ove...
da naša sreća potraje sve dok smo živi.
Mir je bolji od rata.
A verujem i da čovek ima pravo da misli kao što ima pravo da jede i pije.
Hvala vam za ovaj predivni poklon.
Ovaj neverovatni nosač baklje mi pokazuje...
da ste shvatili ono što sam pokušavao da vam usadim.
Kao i to da će vaše mlade ruke...
prihvatiti baklju nauke...
kad ona ispadne iz ruku vaših učitelja.
Najiskrenije se molim da ćete je biti dostojni.
Čoveku koji se na kapiji pojavi, rekoh,
'Daj mi lampu da mogu bezbedno da koraknem u nepoznato.'
A on mi odgovori,
'Zakorači u mrak i prepusti se u ruke Božije...
biće ti bolje nego da imaš svetlo...
i sigurnije nego na poznatom putu.'