FURTUNA MORTALĂ
Când omul era nou pe pământ,
era înfricoșat de primejdiile stihiilor.
Striga : "Zeii fulgerului sunt înfuriați",
"iar eu trebuie să-mi ucid aproapele pentru a le potoli furia."
Evoluând, omul a creat adăposturi contra vântului și ploii,
făcând, astfel, inofensive forțele fulgerului.
Dar, în omul însuși,
erau stihii puternice ca vântul și cumplite ca fulgerul.
iar el nega existența acestor stihii,
fiindcă nu îndrăznea să le înfrunte.
Povestea pe care suntem pe cale să v-o spunem
este despre furtuna mortală în care se găsește omul astăzi.
El strigă din nou :
"Trebuie să-mi ucid aproapele."
Istoria noastră pune întrebarea :
"Când va găsi oare omul în inima sa înțelepciune
"și va construi un adăpost durabil
"contra temerilor sale născute din ignoranță" ?
IANUARIE 1933
Un mic orășel universitar aflat la poalele Alpilor
în Germania de Sud.
- Bună dimineața ! - Bună dimineața !
Bună dimineața ! Bună dimineața ! Nu-i nevoie să-mi spuneți ce e azi.
E aniversarea dlui profesor.
Uite câtă corespondență! Dublu față de anul trecut.
Măiculiță ! Și-i abia începutul !
- Transmiteți-i respectele mele, bine? - Așa voi face, Hermann.
Bună dimineața, bună dimineața !
Este poșta dlui profesor.
Trebuie să fie cel puțin 50 de scrisori.
- Le iau eu. - Și coletele !
Mai multe decât anul trecut. Iar telegramele vor sosi toată ziua !
- Sunt așa emoționată ! - Au coborât copiii ?
- Toți în afară de Rudi ! - Copilul ăsta ! Îl chem eu !
Hermann a spus să-i transmitem dlui profesor respectele sale.
Ce amabil ! Îi voi spune.
Rudi, vei întârzia, dragule.
Vin imediat, mamă.
Ce n-a fost bun la micul tău dejun, Victor ?
Nimic. Mi-a plăcut foarte mult.
Nu te-ai atins de nimic. Vino aici și ia loc.
Ei, ca să vezi !
Îmi faci o tartină cu unt, dragă ?
- Ce sunt toate astea ? - Corespondența.
Toate pentru mine ?
Mulțumesc.
Ești foarte elegantă astăzi.
Suntem în 30 ianuarie. Îți amintești ce s-a-ntâmplat în ziua asta ?
- Am fost născut !!! - Așa-i !
Doamne ! Am 60 de ani.
La mulți ani fericiți, dragule.
- Încă mă iubești ? - Hai, mănâncă-ți micul dejun.
Dacă nu m-ai fi îndopat atâta, aș mai fi avut încă silueta de june.
Ești numai bun așa !
- Bună dimineața, băieți. - Bună dimineața, mamă.
Aveți grijă ca tatăl vostru să mănânce. Mă duc să-i caut notițele.
- La mulți ani, tată. - Aniversare plăcută. Un volum de fiecare.
Mulțumesc.
Noua carte a lui Neumann. Exact ceea ce voiam.
Ați scris ceva în ea. Unde mi-or fi ochelarii ?!
Nu-i nimic. Doar "Tatălui nostru drag, cu afecțiune".
Nimic ?
E foarte mult.
Știți... Voi, băieți, m-ați făcut să uit
că, din păcate, nu-s decât tatăl vostru vitreg.
- Asta nu-i nimic. - Ne-ai fost un tată adevărat.
Voi ați fost ca propriii mei copii.
Vorbind de îngeri...
Bună dimineața, tată. Îți urăm o zi de naștere fericită.
- La mulți ani ! - Mulțumesc.
- Caramele. Sunt foarte bune. - Mulțumesc.
- Servești una ? - Cu plăcere.
Trebuie să plec, tată, căci voi întârzia la școală.
Te însoțesc până-n piață. La revedere, tată.
- Da, la revedere. - Ne vedem mai târziu.
- Nu, mulțumesc. - Ce-i aia ? Pentru mine ?
Nu fi atât de nerăbdător. Bea-ți cafeaua, ți-o deschid eu.
Îți place ?
E minunat.
Ți-l voi pune la gât.
Arăți foarte șic și inteligent.
Și sunt foarte, foarte mândră de d-ta.
Sunt copleșit.
- Victor ! Vei întârzia, dragule. - Oh, da !
Notițele tale sunt în buzunarul interior. Nu uita să le iei în clasă !
Bine. La revedere !
La revedere !
N-a mâncat nimic.
Trebuie să ne grăbim.
Martha, ai ghetrele dlui profesor ?
Da, le am aici.
- Nu pleca fără ele, dragule. - Nu, dragă, n-o voi face.
- Bună dimineața, Lehmann. - Bună dimineața, dle profesor.
- E o zi rece. - Da, e rece dar însorită.
Mie mi se pare o zi tare bună.
Nu aveți reumatism ?
Nu, nu. Mă simt în formă.
Pentru 60 de ani.
Nu mergeți în clasă cu ghetrele ude.
- Nu, bineînțeles că nu ! - Așa ați făcut vinerea trecută !
Dacă zici tu, Lehmann...
Profesorul distrat, un personaj de ficțiune, prietene drag.
- Ce e ? - Și cealaltă ghetră ?
- Bună dimineața, dle rector. - Bună dimineața, dle profesor.
- Bună dimineața.
- Bună dimineața, dle profesor.
Frumoasă zi ! E rece dar însorită.
Am întârziat. Abia am reușit să plec dimineață de-acasă.
Trebuie să fie mai mult de ora 9.
Chiar 9 și 3 minute.
Ei bine ! Carpe diem. Trebuie să merg la lucru.
Suntem în 30 ianuarie, nu-i așa ?
30 ianuarie, da.
Așa am crezut și eu.
Ei bine...
Dle profesor !
- Vă grăbiți ? - Nu.
Știți, aș vrea să termin lecția la timp.
- Și eu la fel. - Ei bine... Vedeți dv...
Aceasta e o zi specială.
Chiar așa ? V-ați ales pentru asta o zi bună.
Mda. Ei... ne vedem mai târziu.
"Silentium, silentium". (Liniște, liniște)
"Procandidato medicinae", Fritz Marberg.
"Et... et..." (Și... și...)
Procandidato medicinae veterinariae, Martin Breitner.
Dle profesor...
Noi, studenții dv,
vă oferim cu ocazia aniversării dv felicitări cordiale.
Apreciem privilegiul de a lucra sub tutela dv...
și suntem mândri
de onoarea pe care realizările dv le-au adus universității
și patriei noastre.
Dle profesor Roth,
ca simplu student de "medicinae veterinarae"
mai pe șleau, doctor de cai,
eu...
n-am avut norocul să asist la cursurile dv.
Am avut niște notițe pe undeva dar se pare că s-au evaporat.
Dar sunt aici fiindcă am avut rarul privilegiu al prieteniei dv.
Și sunt mândru să vă ofer acest...
chestia asta, în numele studenților dv.
Și văd că...
aici spune că e însoțită de admirația și afecțiunea studenților dv.
Iar asta e valabil pentru oricine din universitatea asta.
Ei bine, poftim.
Dragii mei tineri,
dragii mei colegi,
Vă mulțumesc.
Eu...
Vă mărturisesc ceva. Credeam c-ați uitat de aniversarea mea.
Încercam să mă conving
că nu prea-mi păsa de asta.
Dar nu era adevărat. Eram destul de tulburat.
Astfel că înțelegeți cât sunt de mișcat
și recunoscător pentru această dovadă de afecțiune.
Pe care o am și eu pentru voi din adâncul inimii.
Vă mulțumesc pentru frumosul vostru cadou.
Acest plendid purtător de făclie îmi arată
că ați înțeles ce am vrut să vă transmit
și că făclia științei va trece în mâinile voastre tinere
atunci când ea va cădea din mâinile profesorilor voștri.
Sper sincer că o veți purta cu demnitate.
Îți mulțumesc, Fritz Marberg, pentru discursul tău amabil,
iar ție, Martin Breitner, pentru înmânarea fermecătoare a cadoului.
Însă înainte de a pune la inimă acest omagiu flatant
trebuie să mă întreb dacă
zelul de a-mi aduce omagii
nu are cumva vreo legătură cu faptul că eu am
o fată ce nu-i rea deloc.
Oricum ar fi, eu vă mulțumesc amândurora.
Vă mulțumesc tuturor.
Gaudeamus igitur (Să ne bucurăm, așadar)
Iuvenes dum sumus. (Cât încă suntem tineri)
Gaudeamus igitur (Să ne bucurăm, așadar)
Iuvenes dum sumus. (Cât încă suntem tineri)
Post iucundam iuventutem (Fiindcă dup-o tinerețe agitată,)
Post molestam senectutem (Și-o bătrânețe-ngreunată,)
Nos habebit humus. (Țărâna ne va avea pe toți.)
- Fritz, ce faci aici ? - Asta.
- Termină ! - Vreau să anunț logodna noastră !
Ești nebun ! Suntem prea tineri. Suntem încă la studii.
Cunosc toate "întrebările" și toate răspunsurile lor.
- Trebuie să mă mai gândesc. - Mă voi gândi eu pentru amândoi.
Doamnă !
Aniversare fericită, tată !
Șase lumânări, una pentru fiecare deceniu al unei vieți minunate.
- Mulțumesc! - Suflă în toate deodată și pune-ți o dorință.
Nu ți se împlinește dorința decât dacă le stingi pe toate odată.
Am atât de multe. Ce mi-aș mai putea dori ?
Am avut privilegiul de a răspândi în lume puțină știință și
am fost pe deplin răsplătit pentru asta.
Cred c-am nimerit-o bine
când mi-am ales partenera de viață.
Nu că aș fi avut ceva de spus în această privință.
Copiii îmi sunt arătoși și deștepți.
Suntem o familie foarte unită,
iar în această casă am dus o viață minunată.
Ne-am mândrit cu toleranța noastră
și cu simțul umorului.
Tii, uite că țin alt discurs !
Nu-mi pot imagina o dorință mai bună ca asta,
ca fericirea noastră să continue tot restul vieții noastre.
Un toast ! Un toast !
Pentru sănătatea distinsei noastre gazde.
- Noroc ! - Mulțumesc, dragilor !
Dle profesor, sper că mă vei scuza dacă îți voi răpi un pic de atenție,
- dar am vești. - Vești ! Ia, zi-i !
Dnă Roth... Dle profesor...
N-are rost să mă tragi de haină.
Freya mi-a făgăduit să mă iubească, să mă cinstească
și să mă asculte.
Ei, dar nu m-am hotărât încă.
- O voi face eu pentru tine, dragă. - Dar ești nebun...
Ai consimțământul nostru !
- Cedează, dragă ! - Tată, tu ce zici ?
Te voi aștepta doar câtva timp.
Mă zorești de-a binelea.
Mamă, ar trebui să-l las să scape cu asta ?
Ești fericită, dragă ?
Da, cred că da.
Trebuie felicitați !
- Felicitări ! - Mulțumesc, Rudy !
- Băiete ! - D-le profesor !
Dnă și dle profesor !
S-a-ntâmplat ceva minunat !
Tocmai am aflat... L-au făcut Cancelar al Germaniei pe Adolphe Hitler.
- Extraordinar ! - E adevărat ? E oficial ?
Este adevărat. E oficial.
Asta e pe toate posturile de radio.
- Ia să vedem ! - Pornește radioul.
Adolf Hitler cancelar ! Și numit de Hindenburg !
Unde i-o fi mintea ?
Vestea s-a răspândit rapid în capitală.
Frenezia delirantă a poporului e de nedescris.
Mii de bărbați și femei sunt adunați în fața Cancelariatului.
Au așteptat aici cu orele
sperând să-l zărească pe marele nostru lider, noul nostru cancelar.
Așteptați !
Ușa Cancelariatului se deschide.
Iese Führer-ul nostru.
Se adresează poporului, se arată pe balcon.
Ascultați ! Ascultați vocea unui popor mândru
aclamându-l pe omul ce-i va conduce
spre putere și glorie.
- A reușit. - De acum lucrurile se vor schimba.
- Vom vedea o nouă Germanie. - Această schimbare va fi bună pentru toți ?
Țara noastră va fi iar puternică și influentă.
Stăpână a Europei și a lumii.
Fritz, nu te-am văzut nicicând atât de entuziasmat.
Dar, Freya, de asta are nevoie Germania: de-un om puternic la putere.
Un lider ce va lupta pentru victorie.
Fritz are dreptate. Germania nu-și poate relua locul decât cu baionetele.
- Așa e. - Hitler doar cere ce-i al nostru de drept.
- Națiunile ce vor pacea n-au de ce se teme. - Dacă vor război, asta vor primi.
Dar Fritz, acum că acest om e la putere,
ce se va întâmpla cu cei ce gândesc diferit ?
Liber...
Cu cei ce nu sunt arieni ?
N-ai de ce să-ți faci griji, draga mea.
Mama voastră se teme pentru mine.
Dar asta-i o prostie. Oameni ca tata aduc cinste țării.
Bineînțeles, oamenii vor fi judecați după meritele lor, după reputația lor.
Tată, d-ta ce crezi ?
Ei bine... voi aștepta.
I s-a dat putere multă lui Adolf Hitler;
să sperăm că responsabilitatea îi va aduce și înțelepciune.
Amin.
- Ce-i cu tine, Martin ? - Nimic.
- Nu pari prea încântat de asta. - N-am spus asta, Fritz.
- Ești, ca întotdeauna, în defensivă ? - Nu-ți va folosi la nimic.
Am mai vorbit de asta. Știți ce cred eu.
Dar asta schimbă totul. Acum va fi numai un partid, doar unul.
Trebuie să alegi.
Cine nu-i cu noi e contra noastră. E împotriva Germaniei.
Eu nu prea sunt de acord cu voi.
Însă noi am venit aici să serbăm aniversarea dlui profesor Roth,
nu să reluăm certuri vechi.
Da, deveniți tare nesuferiți.
Așa și trebuie să fim contra cuiva ce se opune voinței conducătorului nostru.
Ar putea urma persecuții, război.
- Ce vorbe mai sunt și astea ? - Ești pacifist ?
Cred că pacea e mai bună ca războiul.
Dreptul omului de a gândi cum crede el îi e de folos ca și mâncarea și băutura.
Astea par a fi tâmpeniile comuniștilor.
Nu m-am așteptat să aud astfel de lucruri la acestă masă.
Oricând îți pomenesc de...
Haide, băieți...
Nu putem discuta de asta fără să ne certăm ?
Orice găină crede c-a făcut cel mai bun ou.
Nu putem crede cum vrem și să permitem altora
să facă la fel ?
Scuze, dle prof., suntem foarte emoționați de aceste vești minunate.
- Scuze, dle prof. - Scuze, amice.
- Ei, așa-i mai bine. - Nu că mi-ar displace
o discuție bună.
Mă duc eu.
Alo... Alo...
Eu sunt.
Da.
Da, îndată.
Da, e aici.
Îi voi spune.
Bineînțeles.
Imediat.
Era Holl. Avem adunare la 8:30. Obligatorie.
- Unde e ? - La universitate.
Abia avem timp s-ajungem.
Mamă, era șeful de district.
Reuniune specială.
- E groaznic, dar... - Nu puteți să vă învoiți ?
Ce să le spun ? C-avem o aniversare ? Trebuie să mergem.
E o seară măreață, nu-i așa ?
- Dar tu, Martin, vii și tu ? - Nu.
Vino ! O vei face mai devreme sau mai târziu.
Am întârziat.
Îmi pare rău, Freya, dar înțelegi, nu ?
La revedere.
Te vor acolo. Holl a întrebat de tine.
Spune-i că țăranii n-au idei politice, doar vaci.
Dacă vor să-și păstreze vacile, ar face bine să aibă idei politice bune.
Mă scuzați, dnă Roth. Dle profesor.
Tu nu vii ?
Nu !
Noapte bună !
Viktor, ce păcat ! Petrecerea ta de aniversare.
Se pare că Herr Hitler ne-a pus pe planul doi.
N-ar trebui să te deranjeze asta.
Asta ni se spune la școală.
Individul trebuie sacrificat pentru bunăstarea statului.
- Dnă Breitner ! - Sunt aici, copila mea.
Dnă Breitner...
Mânzul va trăi.
Va trăi.
Martin mi-a cerut s-aduc soba cu gaz
și apă caldă cu ceva vin în ea.
Soba e gata. Fă bine și aprinde-o.
Voi aduce eu apa caldă.
Nu-i așa că-i minunat ?
Mi-era așa teamă că micuțul va muri.
Martin zice că răul a trecut.
Soba scoate fum!
A încercat așa de tare să se ridice pe piciorușele-i tremurânde.
- Martin zice că... - Da, da, fugi, Elsa ! Eu sunt gata.
Copilă, să nu te împiedici cu reșoul ăla.
- Martin zice că i-am fost de mare ajutor. - Sunt sigură că așa a fost.
Martin zice că tot ce trebuie să facem acum e...
Ce micuț lacom !
O iepușoară, Elsa ! O fetiță ca tine !
Știu și eu că-i o iepșoară. De ce-mi vorbești mereu ca unui copil ?
- Am aproape 16 ani. - I-auzi, mamă !
Crede că s-a făcut mare, nu ?
Ești un prost. Sunt mare.
Sigur că sunt !
Ce-i cu ea ?
Elsa!
Ce-a apucat-o, mamă ? Eu doar glumeam.
N-o băga în seamă, fiule. E o adolescentă.
La vârsta asta, sunt mereu între zâmbete și lacrimi.
Dar plângea ! Crezi că e nefericită la noi ?
Nu, nu! Își iubește munca iar eu sunt mulțumită s-o am în preajmă.
E totul bine, bătrânico ! Ți-am salvat bebelușul.
Tu ai un har de a vindeca, fiule.
Păcat că ți-ai abandonat studiile.
Nu te-ai mai dus la cursuri din acea seară la familia Roth.
Din seara în care Freya s-a logodit cu Fritz Marburg.
Nu din cauza asta!
O iubești, fiule.
Sărăcuța e pe jumătate adormită.
E pe jumătate cherchelită!
Unde sunteți, oameni buni ?
Ce cald e aici !
- Freya ! - Oh, de când nu ne-am mai văzut...
Tânăra logodită. Ești fericită, nu?
Oh, da. Bună, Martin.
Bună, Freya.
Ce mânz frumos ! E bolnav ?
Nu, a băut!
- Ce mai face dl profesor? - Bine, iar mama la fel. Vă transmit salutări.
Mulțumesc ! Eu mă duc în casă.
- Am ceva la cuptor. - Ce bine sună !
Trebuie să ieșim de-aici.
Nelly crede că-i vrem răul.
Eu îi vreau binele, Nelly. Cel puțin așa sper.
Ia te uită !
Vino cu noi la han. Am schiat cu toții. Otto, Fritz, Erich și cu mine.
- Vrem să vii și tu. - Am treabă, Freya.
Ne eviți ?
Așa-i mai bine.
Martin, suntem prieteni dintotdeauna.
Nu-ți aduci aminte pactul de prietenie eternă pe care l-am legat,
semnat cu sângele nostru?
Tocmai fiindcă vreau să păstrez această amiciție, încerc să evit o ceartă.
Dar băieții sunt prietenoși și vor să te vadă.
Oh, Martin!
Se cuvine să facem orice efort pentru a salva fericirea noastră.
Nu vom vorbi de nimic serios. Vom cânta și ne vom amuza, ca pe vremuri.
Nu ne părăsi. Avem nevoie de tine. Tu ești cel mai rezonabil.
Sper că sunt.
De acord !
Ești cea mai rezonabilă persoană pe care-o cunosc.
Haide, să mergem să schiem. Zăpada e perfectă.
Mi-ai lipsit.
- Minunat, nu ? - Minunat !
Atenție la copac !
Nimic nu-ți face așa sete ca un cântec bun!
- Am rămas fără muniție. - Hei, Theresa, o altă sticlă!
- Uite-o, în sfârșit, pe Freya! - Cu Martin!
Adu-ne două sticle, Theresa ! Ceva mai de soi !
- Am adus pustnicul. - Bine-ai făcut, Freya.
- Bună, băieți ! - Ia loc, Martin !
Ca pe vremuri !
Pe unde-ai fost ? Ne-ai lipsit.
Ai ratat multe.
Ai picat tocmai bine, Theresa.
De săptămâni întregi n-am băut nimic mai "tare" ca laptele bătut.
E cel mai bun vin pe care-l avem.
Sper că asta înseamnă că vei fi cu noi în mai multe sensuri.
Te vrem. Ești un om prea valoros ca să te pierdem.
Să fim mereu împreună.
Șeful de district vorbea de tine, ieri seară.
- Zice că... - Vă rog, fără politică !
- Zicea că ai putea fi puterea între țărani. - Eu sunt un fermier, nu un politician.
Freya a zis fără politică ! Prosit, Freya.
Pentru... prietenia noastră.
- Prosit ! - Prosit !
- Dle Werner ! - Bună, Martin !
Ce bine-mi pare să vă văd !
Freya, îți aduci aminte de dl Werner, fostul nostru profesor.
- Cum să nu ? - Acum îi predă lui Rudi, fratele vostru mai mic.
El vă apreciază foarte mult.
Uite-l pe Holl. Ce va crede de noi ?
- Ce mai face mama ta ? - E bine. Întreabă adesea de dv.
Heil Hitler, dle Werner.
Bună seara.
Dle Werner, nu stați cu noi ?
Iau cina la masa mea obișnuită. Poate mai târziu.
Oameni buni... Ce-ar fi să cântăm iar ceva ?
- Alegeți ! Ce să fie ? - Bună dimineața, morăriță frumoasă.
Voi alege eu un cântec.
Un cântec pe care orice german loial îl va cânta din toată inima.
Cântecul glorios al noii Germanii.
Strângeți rândurile, Oricine să se teamă de noi
Cu orice prilej, ne vom strivi orice dușman
Fuhrer-ul ne cheamă iar noi îl vom urma întru glorie
Prin moartea nostră, loialitatea noastră va crește.
Fuhrer-ul ne cheamă iar noi îl vom urma întru glorie
Prin moartea nostră, loialitatea noastră va crește.
Lașii să ... Trupele de asalt mărșăluiesc în fruntea lor
Tăria noastră le va stoarce sângele de viață
Orice ar fi, stăm neclintiți pentru mărețul nostru fuhrer,
Slăviți-l pe el cu toții, prin victorie și tărie.
Nici o rasă de pe pământ nu-i poate răpi țării noastre gloria
Suntem prin naștere stăpânii lumii...
Ce-i cu tine ?
- E iar profesorul. - E o insultă !
Ești surd ?
Ori nu-ți place cântecul nostru glorios ?
O cere cu lumânarea.
Să mă iertați, dar un om are dreptul de a cânta sau nu.
Nu vreau să-ți mai aud scuzele. Vreau să te aud cântând.
Ai băgat la cap ?
Îți spun să cânți.
- Și-acum... cântă ! - Liniștește-te, Holl.
Omul ăsta e un prieten de-al meu.
Cine se-aseamănă, se-adună.
Dacă știi ce-i bine pentru tine nu te vei amesteca.
Te rog, nu te preocupa. Plec.
Haideți, dle Werner.
Nu cred că vreți să ne luăm la bătaie.
Sunteți opt contra doi...
Lăsați-i. Lăsați-i.
Îmi pare rău c-ai făcut asta, băiete. Te va băga-n belele.
Nu vă faceți griji pentru mine. Mă descurc eu. Vreți să vă-nsoțesc ?
Nu, voi fi în regulă.
Mulțumesc, Martin. Mulțumesc tare mult.
- Îmi pare rău. - Ai și de ce.
Să te ridici de la masa noastră pentru a te încăiera cu șeful de partid !
Erich, am zis că-mi pare rău.
Bătrânul acela a fost bun cu mine așa că nu pot sta deoparte dacă-l văd agresat.
Uite ce e, Martin.
Suntem prieteni de ani de zile. E vremea să ajungem la o înțelegere.
- Fritz, eu... - Acum vorbesc eu.
Suntem într-o stare de revoluție.
Dacă urmăm voința führer-ului nostru va fi una fără vărsare de sânge.
- Eu asta fac. - Și eu.
Sper să am curând un rol în aplicarea ei.
Văd pe oricine i se opune ca pe un dușman al țării.
Și nu vreau să fiu văzut în compania sa.
- Eu l-am convins pe Martin să vină. - Nu te-amesteca, Freya.
Asta nu-i treabă de femeie.
Vrem să știm ce poziție adopți.
Te vei alătura partidului și vei munci pentru Germania,
sau te vei asocia cu paraziții de pacifiști pe care-i vom stârpi ?
Vrem să știm. Chiar acum.
- Îl bat pe profesor. - Așa-i trebuie !
Bine-i fac !
Vrei să știi dacă intenționez să mă înscriu în partid. Ei bine, răspunsul meu e nu.
- Ce faci ? - N-are importanță!
- Nu te vei duce după tipul ăsta. - El e prietenul tău de-o viață !
- Regret c-ai văzut asta dar nu-i nimic de făcut. - Lasă-mă-n pace !
Ochelarii mei !
Mă tem că sunt sparți, dle Werner.
Fiind omulețul ăsta foarte mărunțel, Foarte, foarte mărunțel
Ha-ha-ha-ha ! Ho-ho-ho-ho ! Era tare mărunțel...
Când se giugiuleau, Îl sălta pe genunchi. ( Aluzie la Hitler și Eva Braun ??? )
Nu se cade ca femeile să se amestece în treburi publice. Tu cu atât mai puțin.
- Prostii ! I-am dat doar pălăria unui biet bătrân. - Ascultă-mă, Freya.
Vor veni schimbări ce ar putea face situația tatălui tău foarte delicată,
iar tu nu-l ajuți deloc simpatizând cu pacifiștii.
Ce treabă are asta cu tatăl meu ?
Fiindcă nu e arian ?
Oameni ca tatăl meu sunt mai presus de politică.
Nu știi despre ce vorbești.
Partidul tău amenință oameni ca tatăl meu?
Atunci, ne potrivim mai puțin decât am crezut.
Vorbești cu un ton foarte ciudat.
Am, desigur, dreptul de a cere loialitate din partea femeii cu care mă voi căsători.
Da, Fritz, ai dreptul ăsta.
Trebuie să te hotărăști să-mi fii alături în convingerile mele, altfel...
Altfel ce ?
Altfel nu mai putem fi împreună.
Cred că ai dreptate.
Nu cred că voi fi vreodată de acord cu convingerile tale.
Nu mă voi certa cu tine pe această temă.
Femeile nu știu nimic de politică.
S-o lăsăm baltă. Dacă am fost necioplit îmi pare rău.
Știi că treburile astea sunt foarte importante pentru mine.
Dar nu trebuie să-ți bați tu capul cu asta.
- Heil H... - Bună ziua.
Este un nou ordin, ar trebui să spun "Heil Hitler !"
- Dar pe dv. nu vă voi saluta așa. - Mulțumesc, Lehmann.
Asta dacă nu e un alt domn prezent sau studenții.
Da, înțeleg.
Fritz Marberg...
Să continuăm experiența
privind separarea globulelor roșii.
Mă poți ajuta mai târziu cu centrifuga.
Înainte de a relua
experiența noastră despre compoziția fizică a sângelui, sunt ceva întrebări ?
Ei bine ?
Credeți că nu e nici o diferență între sângele unui arian și cel al unui non-arian ?
Acestea sunt constatările științei.
Până acum, fiziologia nu a putut găsi nici o diferență în sângele diverselor rase.
Auziți asta ?
Este în contradicție cu conceptul fuhrerului privind puritatea rasială.
Este o pledoarie pentru degenerarea rasială și este o minciună.
V-am prezentat datele.
Adevărul științific e adevăr științific.
Neschimbător și etern.
Nu poate fi schimbat pentru a se potrivi cu politica vremelnică
sau cu urletele huliganilor imaturi.
Cer ca toți adepții loiali al fuhrerului nostru să părăsească imediat această clasă.
De acum acest curs este boicotat.
Cei ce rămân o fac pe propria răspundere.
Te ardem, Heinrich Heine, fiindcă sentimentalismul tău veninos
slăbește sufletul puternic al tineretului german.
Te ardem ! Te ardem !
Te ardem, Albert Einstein,
fiindcă ai prezentat o teorie falsă și pretențioasă.
Te ardem ! Te ardem !
- Îmi pare rău, dar asta e decizia mea. - Nu o pot accepta.
Nu m-am gândit la nimeni în afară de tine. Toți anii aceștia trebuie să însemne ceva.
Aș fi un prost să te las să le pui capăt din pricina unor polemici politice.
Nu e doar din cauza unor polemici politice.
Acum știu că n-aș putea trăi în lumea ta.
Știu că va fi dificil dar te voi ajuta.
Cum mă poți ajuta ? Tu faci parte din această Germanie nouă ce s-a strecurat între noi.
Această Germanie nouă ce îmi persecută poporul.
Freya, te iubesc. Doar asta contează.
S-a terminat.
Freya, trebuie să-ți spun ceva.
Ce e, Martin ?
După treaba aia de la han, cu dl Werner, s-au petrecut anumite lucruri.
La doi dintre angajații mei li s-a ordonat să plece.
Magazinul unchiului meu a fost jefuit.
Majoritatea prietenilor mei trec strada când mă văd venind.
Poate că n-ar trebui să mă mai vezi.
Martin, nu poți fi serios.
Tu ești unicul prieten ce mi-a rămas, singurul cu care mai pot vorbi.
Nu m-am simțit niciodată atât de singură.
Tipul ăla împreună cu sora ta, nu e Martin Breitner ?
Ba da, casa noastră îi e interzisă.
Vom stabili acest lucru o dată pentru totdeauna.
Bună seara !
Am crezut c-am fost clar că nu ești binevenit aici.
Îți interzic să mai intri în casa asta
sau s-o mai frecventezi pe sora mea.
- Cum îndrăznești ? - Taci. Intră în casă !
Cred că doar dl și dna Roth pot decide dacă pot sau nu să intru în casa lor.
Și voi continua s-o văd pe sora voastră, până când ea însăși îmi cere să încetez.
Te conduc până la ușă.
- De ce trebuie să se întâmple așa ceva ? - N-ar fi trebuit să vin. S-ar putea să-ți facă ceva.
Martin, n-au plecat. Te vor aștepta.
Nu te teme. Știu să-mi port de grijă.
- Te rog, nu pleca. Mi-e teamă. - Te rog, Freya. Intră în casă.
Noapte bună !
- Ai grijă. - Bine.
Tată !
Freya, ce se întâmplă ? Tatăl tău nu este acasă.
E Martin. Îl vor ucide ! Grăbește-te, mamă !
- Băieți ! - Vă rog !
- Băieți ! - Încetați !
Otto, oprește-i !
Băieți !
Ce rușine !
- Martin, ești rănit ? - Sunt bine.
- Intră, Martin. - Martin, mi-e așa rușine.
Erau oaspeți în casa noastră, iar tu ești un prieten.
Voi pleca.
Oricând vor acești domni să continue păruiala, știu unde să mă găsească.
Noapte bună, dnă Roth, Freya. Îmi pare rău.
Sunt mulțumită că soțul meu n-a fost aici să-și vadă casa dezonorată de fiii mei.
Voi raporta atitudinea rudelor tale față de tipul ăla.
Cât despre voi, va trebui să dați explicații la C.G.
Asta stabilește totul. Asta stabilește totul.
- Va trebui să părăsim această casă. - Să plecați de-acasă ?
Normal. Nu mai avem de ales.
E tata.
Sunt în întârziere.
Ți-am spus să nu mă aștepți.
Ce se-ntâmplă? Arăți obosită. Te simți bine ?
Viktor, astă seară s-a întâmplat ceva ce i-a convins pe băieți să plece.
- Să plecați de-acasă ? - Așa-i mai bine. Pentru toți.
Dar aceasta este casa voastră.
Te-am avertizat să-i interzici Freyei să-l mai vadă pe Martin Breitner.
Acesta e rezultatul.
Îmi cereți s-o oblig pe sora voastră să renunțe la un prieten de-o viață,
un tânăr pe care, mereu, l-am plăcut și respectat. N-aș putea face asta.
Voi v-ați ales drumul, iar noi v-am respectat decizia.
- Avem dreptul la aceeași toleranță. - Vă riscați siguranța.
N-am prețuit nicicând siguranța; nici pentru mine, nici pentru copiii mei.
Am prețuit curajul.
Atunci va trebui să-ți asumi consecințele.
- Acolo unde veți merge, veți sta bine ? - Vom fi în regulă, mamă.
Îmi pare rău c-a trebuit să se-ntâmple asta. Noapte bună !
Noapte bună, mamă !
Noapte bună !
Freya, trebuie să-nțelegi.
Pleacă.
- Freya ! - Bună, Martin.
De ce nu mi-a spus nimeni nimic? Unde-i mama ?
În lăptărie !
- Te uiți la cupele de nuntă ? - Asta erau ?
- Sunt minunate. - Da.
În ziua nunții, tinerii însurăței beau din aceeași cupă.
- De aceea sunt atât de mari. - E un vechi obicei în familia mea.
Uită-te la asta ! Hubert și Anna, 1875.
Martin, mi-e tare rușine de ce s-a întâmplat aseară.
Deși, pentru un pacifist, te-ai ținut bine.
A fost o bătaie bună, însă n-am regretat intervenția mamei tale.
Uite,
asta e foarte veche.
1690. Kasper și Magdalena.
Ai avut dreptate că n-ar trebui să vii să mă mai vezi. E foarte periculos.
- Ai văzut cât s-au putut schimba Erich și Otto. - Da, știu.
Voi veni eu să te văd. Asta dacă vrei.
Dacă vreau...
Freya.... Privește această cupă.
- N-are nici un nume. - Nu.
Nu, nu încă. E a mea.
Cred că am dorit mereu ceva ce nu merit.
Freya...
Am vreo șansă?
- Bună seara, dle Werner. - Ce mai faceți ?
Cred c-ați înghețat. Veniți lângă foc.
Mamă... Avem un oaspete.
- Dați-mi haina dv. - Un moment.
- Bună seara ! - N-ar fi trebuit să vin, dnă Breitner.
- A fost singura mea șansă de a evita arestarea. - Arestarea?
Ați făcut bine c-ați venit.
Aici, voi sunteți izolați. M-am gândit c-aș putea găsi o ascunzătoare.
Da, dar n-ai fi în siguranță. Se vor gândi că suntem prietenii dv.
Desigur.
- Dar în pădure ? - Vă vor căuta și acolo.
Atunci, aș face bine să plec înainte de a vă pune în pericol.
Singura dv. șansă e să treceți granița.
E doar o cale de a trece în siguranță în Austria.
Prin trecătoarea Karwendel. Aceasta nu e supravegheată.
Este o potecă peste creste pe care-am descoperit-o în copilărie.
E dificil, dar se poate.
Mă vei însoți ?
Doar Martin ar putea să treacă noaptea prin trecătoare.
Dar dacă află c-am fost aici nu te vei mai putea întoarce.
Am un frate la Innsbruck.
Martin poate aștepta la el până-i trimit vorbă că se poate întoarce acasă.
- Nu pot accepta asta. - Nu vă mai obosiți.
Vă vor trebui forțe pentru urcuș.
Mamă, voi avea nevoie de hrană și schnaps. Elsa !
Adu-mi rucsacul !
- Ai grijă, se apropie furtuna. - Voi fi bine, am mai făcut asta.
Promite-mi că te vei întoarce în siguranță.
Îți promit.
Nu știu cum să vă mulțumesc.
În vremurile astea, trebuie să ne ajutăm unii pe alții.
La revedere, dle Werner. Noroc.
- La revedere. - La revedere, Elsa.
Îți voi aduce un șorț frumos din Austria.
Mă voi ruga pentru d-ta.
La revedere, mamă.
- Voi aștepta semnalul d-tale la Innsbruck. - Să te păzească D-zeu, fiule.
- La revedere, Freya. - La revedere.
Ai grijă de ea.
- Gata, dle ? - Gata.
- Îl iubesc. - El știe asta ?
Da.
Sunt foarte fericită, draga mea.
Am sperat mereu asta. Sunt foarte, foarte fericită.
Aceea e o patrulă ?
Ce ne facem ? Vor afla și ne vor duce la închisoare.
Fii calmă, Elsa...
Ascultă, copila mea... Dacă află că Werner a fost aici și c-a plecat cu fiul meu,
i-ar putea urmări până i-ar prinde; i-ar putea ucide.
- Nu ! - Tu nu vrei să i se-ntâmple ceva lui Martin, nu ?
Nu, dnă Breitner.
- De asta mi-e frică. - Copila mea,
amintește-ți că viața fiului meu e în mâinile tale.
Voi încerca... Da.
Dar ei știu să te facă să vorbești.
I-am văzut făcând asta.
I-am văzut luând niște studenți. I-am auzit țipând. Dnă Breitner...
Nu-i lăsați să mă-ntrebe ceva.
Dac-aș zice ceva ce i-ar face rău lui Martin, mi-aș pune capăt zilelor...
Termină de șters vasele. De parcă nu s-ar fi întâmplat nimic.
Nu zi nimic, nu atrage atenția asupra ta.
Haide. Nu-ți fie teamă !
Freya !
Vin pe după hambar.
Așează-te, draga mea.
E bine să ai ceva de făcut.
Curaj !
Ce doriți ?
L-ați văzut pe Werner, învățătorul ?
Nu.
- Nu a venit aici, ha ? - Nu.
Max... Tu și Spell, căutați în hambar și-n grajd.
Și tu, Georg.
Luați lampa aia și cercetați odăile din spate.
Scotociți bine.
Unde este fiul d-tale ?
În sat.
Când se-ntoarce ?
În orice moment.
Ce faceți aici ?
Am venit în vizită după-masă.
Nu-ți alegi prea bine prietenii, dră Roth.
Asta te pune pe gânduri.
Numele d-tale nu sună bine în urechile germane.
Când l-ați văzut ultima dată pe Werner ?
Acum două săptămâni, la han.
- Sunteți gata să jurați că n-a fost aici, că nu l-ați văzut azi ? - Da.
Știți că e un delict să ascundeți un trădător ?
Bineînțeles.
Sunteți tânără, dră Roth,
prea tânără pentru a vă irosi anii într-un lagăr de concentrare.
Vino aici.
Eu nu știu nimic.
Nu l-am văzut pe învățător.
Vă zic că nu l-am văzut.
Nici pe Martin.
Chiar așa ?
Nu l-ai văzut pe Martin Breitner, ha ?
Nerăbdătoare mai ești să-mi zici asta, nu ?
Mă întreb de ce.
Uite ce e. Mă crezi idiot ?
Te voi duce la post și-ți vei istorisi minciunile la Gestapo.
- Nu știu nimic - Te vor face să vorbești.
- Dar nu șiu nimic. - Știu ei să te facă să vorbești.
Nu e nicăieri.
Da, știu.
A plecat.
L-ați ajutat să fugă, nu ?
Ar trebui să vă arestez.
N-o voi face însă. Îmi place să fiu bun cu femeile.
Confirmați ce mi-a zis fătuca aia ?
Voi spune că ați fost forțată să faceți asta.
Ce ziceți ?
Deci...
Fiul tău se va întoarce în curând.
Bine.
Să se prezinte la post mâine-n zori. Neapărat.
Dacă nu vine până la amiază,
ar fi mai bine pentru el să nu se mai întoarcă.
Niciodată.
Credeți-mă.
N-am zis nimic. Mi-a fost frică dar n-am zis nimic.
D-zeu să te binecuvânteze, copila mea.
Îți mulțumesc.
Acum nu mai poate reveni niciodată.
Ai ieșit devreme, Freya.
A trebuit să merg la bibliotecă să studiez ceva pentru tata.
Sunt atât de mulțumită de cartea sa.
Inițial, i-au lipsit teribil cursurile.
dar mulțumită experimentelor din cartea sa pare destul de fericit.
- Tu, însă, nu ești deloc. - Sunt bine, mamă.
- Nu-ți fă grji. - Freya, am să-ți zic ceva.
Închide fereastra.
N-ar trebui să-ți spun asta. Tatăl tău mi-a cerut să nu zic nimănui că se duce la Viena.
- Mamă... - Merge la un Congres medical.
Așadar, aș putea merge la Innsbruck.
Aș putea să-l văd pe Martin. Când ?
- Săptămâna viitoare. - Nu ! Așa repede ?
Uite-l pe tatăl tău.
- Oh, Lehmann ! Credeam că e tata. - Cine e, dragă ?
- Lehmann ! - Lehmann ?
- S-a întâmplat ceva? - A avut un accident ?
Nu, nu, dră. Nu e asta.. - Atunci ce e ?
- Doi domni au venit și-au întrebat de dl. prof. - Da ?
- Le-am zis că lucra la experimente. - Și-apoi ce s-a-ntâmplat ?
- L-au luat cu ei. - Cine l-a luat ?
Acei bărbați, dnă.
L-au arestat ?
I-am adus haina și ghetrele.
Sper că nu i se va întâmpla nimic rău.
Nimeni nu ne ajută. Nici un avocat nu ne pledează cauza. Nu îndrăznește nimeni.
Dv. sunteți superiorul său. Aveți dreptul de a ști unde este și de ce l-au arestat.
Credeți-mă, dnă Roth, nu v-aș face astfel nici un serviciu.
Ar fi foarte periculos pentru mine.
Soțul dv. e un om eminent.
Am și eu o familie. Trebuie să mă gândesc la a mea.
Fiii dv. au sigur mai multă influență la Gestapo.
Profesorul Roth a fost reținut fiindcă a susținut o teorie
ce contrazice idealurile noastre cele mai sacre.
Nu vă pot furniza informații asupra locului de detenție
și vă sugerez să încetați adresarea unor astfel de întrebări.
Astfel veți atrage doar atenția asupra relațiilor voastre nedorite.
Dră Roth.
- Scuze că te deranjez. - Luați loc, dră Roth.
Mulțumesc.
- Cred că știi că tatăl meu a fost arestat. - Da.
Nici măcar nu știm unde este, dacă e viu sau mort.
Ne-am gândit că...
poate că tu ai putea să ne ajuți.
Regret, dar astfel de investigații nu sunt făcute de departamentul meu.
Superiorul tău face acest lucru. El știe cel puțin unde este tata.
Doar asta cerem: să aflăm ce i s-a întâmplat și dacă-l putem ajuta cumva.
Biroul respectiv consideră potrivită nedezvăluirea acestor informații. Eu nu pot face nimic.
Deci nu m-ai iertat încă.
Mă judeci greșit.
Mă interesează justiția, nu răzbunarea.
Justiția ?
- Îl știi pe tata. E un om drept... - Te rog...
Ți-am spus că această chestiune nu e de competența mea.
Dacă ai venit sperând că voi fi influențat
- de sentimentele personale. - Am venit fiindcă te știam un om bun și generos.
Fiindcă nu mi-e rușine să-ți cer ajutorul doar fiindcă m-ai iubit cândva.
Ești ultima mea speranță.
Fă acest lucru pentru mine și-ți promit că nu te voi mai deranja.
Fritz, te rog, ajută-mă !
Tatăl meu te-a ajutat, te iubea și era mândru de tine.
Pleacă, te rog.
N-a fost corect să vii să profiți de o veche prietenie.
Freya !
Ceea ce îmi ceri e dificil și periculos.
Voi afla însă unde e tatăl tău și voi încerca să aranjez să-l vadă mama ta.
Fritz.
Regret, dră Roth, n-are rost să mai discutăm.
Lagăr de concentrare
- Ești Amelia Roth ? - Da.
Vino !
- Soția prizonierului Roth ? - Da.
ÎNALTĂ TENSIUNE PERICOL DE MOARTE
Permis eliberat la Runhmark.
Amelia Roth.
Departamentul nu dorește eliberarea acestui deținut. - Prizonierul Roth e în baraca 8, nu? - Da, d-le.
- Ar trebui să fie la muncă forțată. - Da, d-le.
Vă permit 5 minute cu deținutul, vorbind doar de chestiuni de familie.
- Ce aveți acolo? - Ceva pentru soțul meu: șosete, cămăși...
E interzis.
- Mergeți ! - Vino !
Amelia... Oh, draga mea.
Nu mi-au spus.
- Ce surpriză plăcută ! - Stați jos !
Mă găsești schimbat, mai bătrân, dar sunt bine.
Oh, Viktor... mâinile tale !
Te rog, dragă, mă întristezi.
Toți trebuie să muncim însă asta nu ne face rău.
Amelia, dragă... Avem așa de puțin timp...
Iartă-mă, dragule.
Am atâtea întrebări. Ce mai fac copiii ?
Sunt bine.
Rudi știe ?
- Nu. - Fără șoapte.
I-am spus că ești într-o călătorie.
Sunt mulțumit. Nu-i nevoie să-i spuneți vreodată.
N-ar trebui să-nvețe să urască.
Nu te pot ține aici. Tu n-ai făcut nimic rău.
Mă tem că ei nu-s de acord cu tine.
Ei cred că soțul tău e un
bătrân rău și încăpățânat.
Dar te vor elibera curând ?
Nu cred c-ar trebui să fim prea siguri de asta.
Vezi tu... Chiar dacă îmi dau drumul,
eu voi continua să lupt pentru adevărul științific.
Nu te pune cu ei, Viktor.
De dragul meu și-al copiilor.
Amelia, aș fi nedemn de dragostea
pe care-o ne-o purtăm ca eu să fiu mai prejos de mine însumi.
Dar eu trebuie să sper.
Sigur că trebuie, și mă poți ajuta...
dându-mi pace sufletească.
Trebuie să-i scoți pe Freya și Rudi din țară.
- Și să te las aici ? - Doar pentru o vreme.
Germania își va regăsi vechile sale virtuți...
libertatea, credința în D-zeu...
Vi s-a spus să vorbiți doar de probleme de familie.
Da, desigur.
Vezi ? Sunt un bătrân rău și încăpățânat.
Nu voi pleca fără tine, Viktor.
Nu-mi cere asta, te rog.
Văd că... și tu poți fi încăpățânată.
Cât așteptăm, pregătește plecarea.
- Da, așa voi face. - S-a terminat timpul.
- Deja? - Pe aici.
Mai lăsați-ne, vă rog, două minute.
E inutil, draga mea. Să ne luăm la revedere.
Nu trebuie să te îngrijorezi pentru mine.
O duc foarte bine. Mi-am făcut mulți prieteni.
Vei fi liber în curând.
Da, voi fi liber, draga mea.
D-zeu să te binecuvânteze.
D-zeu să vă păzească.
Pe aici !
Cât e cubul lui A + B,
dacă A = 3 și B = 4 ?
Am făcut asta deja.
- Care-i răspunsul ? - 343.
Corect. Poți pune cărțile deoparte. Ai lucrat destul.
Când plecăm ?
Când se va întoarce tata.
Și când se întoarce tata ?
Curând, sunt sigură de asta. S-ar putea să avem oricând vești de la el.
Mereu spui asta, mamă.
- Trebuie să ai răbdare, fiule. - Eu plec acum, Frau Professor.
Iată simbria ta, Martha. Și scrisoarea de recomandare.
Am scris că ai lucrat aici timp de 15 ani. Ai fost serioasă și loială.
Îmi pare rău să plec, dnă. M-ați tratat mereu bine.
Însă fratele meu lucrează la Poștă, deci pentru Guvern,
nu mi s-a părut corect să rămân, mai ales că dl profesor...
Înțelegem, Martha. E în regulă.
De Crăciun, când ați primit cadourile, ați promis să rămâneți definitiv la noi.
Chiar așa, domnișorule ? Trebuie să fi remarcat că s-au mai schimbat lucrurile de-atunci.
Îmi datorați 25 pfennigi pentru laptele de azi-dimineață.
Fratele meu va veni după cufărul meu.
- La revedere. - La revedere, Martha.
Otto, tu...
Ai vești despre tata ?
Mamă...
Deci nu e liber ?
Mamă, fii curajoasă...
Este în sfârșit liber.
L-au omorât pe tatăl meu.
A murit de atac cardiac.
L-ai văzut ?
Nu.
- Nu e permis. - Nu îndrăznesc
fiindcă l-au ucis.
Maniacii în care tu crezi l-au ucis, iar tu știi asta.
- L-au ucis pe tatăl meu. - Mamă...
Ce se-ntâmplă ?
Noi... vom pleca, Rudi.
Pe aici, vă rog...
- Pun pariu că Martin ne va întâmpina. - Sper că la Innsbruck.
Ajungem într-o gară.
Mamă, cât e ceasul ?
- 8 : 30. - Trebuie să fie frontiera.
Scuzați-mă. Știți cumva dacă trebuie să coborâm pentru control ?
Nu, cred că se face de obicei în tren.
Am auzit că sunt foarte severi.
- În special cu emigranții. - Soția mea e cam nervoasă.
Nu vrea să spună nimic contra lor.
Înțelegem.
Am ajuns.
Rudi, stai jos, dragule.
Heil Hitler ! Pașapoartele...
Vama germană. Controlul valutar.
Dacă aveți asupra voastră mai mult de 10 mărci,
sau încercați să scoateți din țară valută, bijuterii sau obiecte de valoare,
orice încălcare a legii privind aceste delicte va fi pedepsită cu muncă silnică;
în cazuri speciale, chiar cu moartea.
Dra Freya Roth.
- Pașapoartele. - A cui este această valiză ?
- A mea. - Dați-o jos.
Deschideți-o.
Nu e închisă.
Ce e asta ? E un cod ?
Nu, e un manuscript. Un tratat de fiziologie.
- Cine l-a scris ? - Tatăl meu.
- Cine este tatăl d-tale ? - Profesorul Viktor Roth.
Nu e cu voi ?
Este mort.
De ce scoateți asta din țară ?
Era ultima lucrare a tatălui meu. Scrisă de mâna sa.
Intenționați să o publicați în străinătate?
Nici nu mi-a trecut prin cap așa ceva. Nu e nici măcar terminată.
Am luat-o doar din motive sentimentale.
Nu-mi pot asuma responsabilitatea de a vă lăsa să treceți granița cu acest document.
Dar de ce ? Prețuiesc manuscriptul fiindcă e ultima lucrare a tatălui meu.
Nu e nimic suspect în asta.
Ăsta e un lucru pe care doar superiorii mei îl pot decide.
Vă rog să mă urmați.
- Dar, dle ofițer, trenul... - Nu, mamă, e în regulă.
D-ta și Rudy trebuie să plecați, eu voi lua un alt tren.
- Nu te pot lăsa aici singură. - Nu mi se poate întâmpla nimic din cauza manuscriptului.
Veniți odată !
La revedere, Rudi.
La revedere, mamă.
Spune-i lui Martin să aibă răbdare.
Haideți.
Mă așteptam să o urmez imediat pe mama mea. Sunt deja 5 zile.
Recunoașteți că n-am plănuit nimic rău și lăsați-mă să plec.
Vă voi explica de ce sunteți sub arest.
Acest manuscript e o operă instigatoare.
Susține o teorie menită să distrugă noile idealuri.
Va fi distrus.
- Acum pot pleca ? - Nu.
Pașaportul d-tale e confiscat. Nu vi se poate permite să părăsiți țara.
Dar de ce ? Cu ce sunt eu de vină ?
Nerăbdarea d-tale de a scoate din țară manuscrisul arată că voiați să-l publicați în altă țară.
Faceți parte parțial din rasa germană.
Dar prin acțiunea dv. v-ați arătat nedemnă să reprezentați aceasta rasă peste hotare.
Vă veți prezenta zilnic la poliție.
Vă sfătuiesc să fiți foarte prudentă în privința conduitei și a relațiilor.
Asta-i tot.
"Draga mea Freya, Dacă poți, vino să mă vezi când găsești biletul".
"Zăpada e bogată, deci îmbracă-te călduros."
"pentru a suporta climatul munților noștri."
"Cu afecțiune, Hilda Breitner."
Freya... Bună.
Draga mea, îți sunt atât de recunoscătoare.
- Mă temeam că nu vei îndrăzni. - Mă temeam să nu vă provoc necazuri.
- N-ai fost cumva urmărită ? - Nu, am fost foarte atentă.
De ce m-ați chemat ? Aveți vreun mesaj ?
De ce zâmbiți ?
Nu-mi vine să cred.
N-ar fi trebuit să vii.
A fost o nebunie. Atât de primejdios.
Freya... Am venit să te iau cu mine.
- La Innsbruck ? - Da.
- Când ? - Acum.
Acum ?
- Nu mai trebuie să mă întorc în oraș ? - Nu.
- Nu te voi mai pierde ? - Nimic nu ne va mai despărți.
Nu, nu, nu poate fi adevărat.
Trebuie să trecem granița până-n zori.
I-am promis mamei tale că i te voi aduce.
Dar călătoria nu e ușoară. Trebuie să știi ce vei înfrunta.
- Va fi un drum lung și dificil. - Știu.
Nu cred că bănuiește cineva ceva dar e mereu riscul patrulelor.
- Nu mi-e teamă. - Atunci să ne apucăm de treabă.
- Atât de repede ? Dar am atâtea întrebări. - N-avem timp de vorbă.
Avem atâtea să ne spunem.
Nu ne-am spus nicicând nebuniile obișnuite.
Știi, nu ne-am spus niciodată "Te iubesc."
Avem timp viața-ntregă să le spunem.
Copii.
Se întunecă. N-aveți vreme de pierdut.
- Ești sigur că ai totul. - Așa cred, mamă.
- Lanterna ? - Da, e înăuntru.
Când Freya va dispărea, te-ar putea suspecta pe d-ta.
Îmi pot purta singură de grijă.
Elsa, grăbește-te, te rog.
Mulțumesc, Elsa.
Cred c-ar fi mai bine să mergi la han să petreci noaptea la mătușa ta.
- Nu pot rămâne aici ? - E mai bine pentru tine să fii văzută acolo.
Dacă vor fi probleme,
nu vei fi suspectată că ai vreun amestec în asta.
E pentru siguranța ta, copila mea.
Ia-ți adio și du-te.
Elsa.
La revedere, Elsa.
Ai fost minunată.
- La revedere. - La revedere.
Nu-mi zici și mie "La revedere", Elsa ?
La revedere.
Mulțumesc !
Îți mulțumesc că ne-ai ajutat cu atâta curaj.
Mă voi ruga pentru voi.
Pentru amândoi.
- E greu să te las aici singură. - Mă descurc eu.
Mai am putere și sănătate.
Vei găsi totu-n ordine când te vei întoarce.
Căci te vei întoarce.
Asta e casa ta.
Acest pământ îți aparține așa cum a aparținut și strămoșilor tăi.
Vreau ca tu și Freya să beți un pahar de vin înainte de a pleca.
Ăsta e vin de mere,
făcut din fructele copacului lui Martin. Îl știi, nu ?
Mă odihneam la umbra sa când așteptam ca el să se nască.
L-am alăptat sub ramurile sale.
S-a ținut de trunchiul lui când încerca să facă primii pași.
E copacul lui Martin.
Acum vreau să beți vinul din fructele sale
din cupa de nuntă.
Sper să vă văd căsătoriți în bisericuța de la poalele munților,
cu muzică de orgă și cu bunul părinte care să vă binecuvânteze.
Dar cum aceasta nu se poate,
după nunta voastră, voi picta numele voastre pe această cupă.
Pentru mine, însă, acesta e momentul nunții voastre.
Fie ca binecuvântarea Domnului să fie asupra fiului meu...
și asupra soției sale.
- Amin. - Amin.
Iar acum, plecați.
Lăsați-o în pace. Nu știe nimic. E doar o copilă.
Lăsați-o în pace. Lăsați-o în pace.
Așa deci... Trecătoarea Karwendel !
N-am crezut să fie posibil. Iarna ?
E un alpinist excelent. Cunoște zona.
E isteț, e o zonă nepăzită.
Are un avantaj.
Dar e încetinit de femeie.
Ia să vedem !
Acesta e locul unde fugarii ar trebui să iasă din trecătoare.
Marberg !
Vei conduce o patrulă motorizată la Lautergest.
Așa veți fi la jumătatea urcușului.
Ar trebui să ajungeți în acel sector înaintea lor.
Vă cer respectuos să nu conduc eu această patrulă.
Ce vrei să spui ?
I-am privit cândva pe cei doi ca pe cei mai apropiați prieteni.
Știu asta.
Înțeleg necesitatea acestei misiuni.
Dar vă cer să înțelegeți slăbiciunea umană.
Trimiteți pe altcineva să comande acea patrulă.
Ai jurat credință celui de-al Treilea Reich.
În slujba țării tale, nu există relații umane.
Ți-am dat un ordin.
Aștept să văd dacă ești demn de încrederea führer-ului
sau dacă vei aduce dezonoarea asupra mea,
asupra camarazilor tăi și asupra ta.
La ordinele dv ! Voi fi în trecătoarea Karwendel
cu oamenii mei, până-n zori.
- Heil Hitler ! - Heil Hitler !
Martin !
Merg prea repede ?
Iartă-mă.
De fiecare dată când mă întorc, pari tot mai mică.
- Martin, nu ne-am rătăcit, nu? - Nu.
Ți-e teamă ?
Când sunt în brațele tale, nu.
- Suntem la jumătatea drumului ? - Da, așa cred.
Chipul tău e atât de mic, atât de palid.
- Ești foarte obosită, nu-i așa ? - Nu, nu sunt. Pe cuvânt.
Foarte bine.
Ai idee unde ne găsim ?
- Ar trebui să fim aproape de trecătoarea Karwendel. - Ar trebui ? Ar fi bine să fim acolo.
Doar dacă nu vrei să ajungă la graniță înaintea noastră.
Facem tot ce putem, nu ?
Martin ? Să ne oprim un minut.
Nu sunt chiar așa de obosită.
Mi-e doar greu să respir la înălțimea asta.
Știu, dragă. Cred că putem ajunge la trecătoare cam într-o oră.
Poate mai devreme.
- Dacă te mai țin puterile. - Tu ești puterea mea.
- Nu te voi dezamăgi. - Știu asta.
- Bine. - Ești gata ?
Freya !
Freya, privește !
E Austria.
Poate fi adevărat ?
Trebuie doar să traversăm acel câmp deschis. Rocile acelea sunt pe pământ austriac.
- Și-apoi suntem liberi. - Haide !
Hai să ne întrecem pe coasta asta. Crezi c-o să reușești ?
- Pot să-ncerc. - Foarte bine.
Ce e, Martin ?
- O patrulă. - Nu !
Acolo, pe dreapta.
Liniște. Ne vor vedea.
Avem o șansă, Freya.
Să încercăm să trecem sau să ne întoarcem ?
La ce să ne întoarcem, Martin ?
Fii atentă !
Noroc !
Uite-i !
Le vom tăia calea.
Halt !
Ei bine ?
800 de pași. Ochiți !
Continuați să trageți ! Continuați să trageți !
Trec frontiera.
- Nătângilor ! I-ați ratat. - Încetați focul !
Martin !
- Am leșinat ? - Da, dragă.
Dar am reușit, nu-i așa ?
- Suntem liberi ? - Da, suntem liberi.
Ascultă ! Se aud clopotele bisericilor din vale.
Aproape am ajuns, dragă.
Nu, nu... Așteaptă !
Lasă-mă să mă odihnesc puțin.
Dragă Martin !
Sunt obosită.
Da, foarte, foarte obosită.
Oh, nu, Freya !
I-am ajuns la trecătoarea Karwendel.
Le-am ordonat să se oprească dar au refuzat să se supună.
La ordinul meu, patrula a deschis focul.
Au reușit să treacă granița, dar...
Freya a fost nimerită.
A murit înainte de a ajunge în sat.
N-am avut de ales. Era datoria mea.
Freya ucisă.
Freya !
N-are nici un sens.
Iar Breitner e liber.
Da.
Liber să gândească așa cum crede el. Nu așa a spus ?
Liber să lupte împotriva a tot ce reprezentăm noi.
Da.
Slavă Domnului pentru asta !
Freya !
Șase lumânări, una pentru fiecare deceniu al unei vieți minunate.
Suflă în toate deodată, pune-ți o dorință
Am fost o familie foarte unită.
În această casă am dus o viață minunată.
Ne-am mândrit cu toleranța noastră și cu simțul umorului.
Tii, uite că țin alt discurs !
Nu-mi pot imagina o dorință mai bună ca asta,
ca fericirea noastră să continue tot restul vieții noastre.
Cred că pacea e mai bună ca războiul.
Dreptul omului de a gândi așa cum crede el îi e de folos ca și mâncarea și băutura.
Vă mulțumesc pentru frumosul vostru cadou.
Acest splendid purtător de făclie îmi arată
că ați înțeles ce-am vrut să vă transmit
și că făclia științei va trece în mâinile voastre tinere
atunci când ea va cădea din mâinile profesorilor voștri.
Sper sincer că o veți purta cu demnitate.
I-am zis unui om ce stătea la poartă :
"Dă-mi o lumină ca să pot păși în siguranță prin necunoscut."
Iar el mi-a răspuns :
"Mergi prin întuneric și pune-ți mâna în cea a Domnului.
"Acest lucru va fi pentru tine mai bun ca o lumină
și mai sigur ca un drum cunoscut."
SFÂRȘIT
Citatul final este din "Poarta anului" de Marie Louise Haskins.