Tady...
jsme...
stále...
sami.
Je to vše...
tak pomalé...
tak tìžké...
tak smutné...
Brzy...
i já...
budu...
starý...
a...
bude...
to koneènì...
za námi...
Pøišla jsem øíct, že tì opouštím.
Tvé slzy mùj názor nezmìní.
Pamatuj, šastné dny jsou pryè.
Ahoj, Henri.
To neøíkej.
Øekls mi, a to vyklidím. Tak jsem to udìlala.
Pimpernelu mám s sebou.
Jedeme do hor.
To neøíkej.
Ne!
Ahoj, Henri.
Tady Maité.
Øekls mi, a to vyklidím. Tak jsem to udìlala.
Vzala jsem si Pimpernelu a auto.
Jedeme do hor. Ještì nìco:
Mám všechny tvé básnì. A mizerné obrazy.
Ty víš, kam. Chystám se je všechny vyhodit?
Do øeky, Henri. Do øeky!
Nezavìšuj. Poslouchej.
Dívej, Pimpernelo! Všechna svìtla zhasla.
Kolikátého je dnes?
24. kvìtna, 1983.
10:20 hod.
Thomasi! Thomasi!
Èau.
Hrozný vedro.
Líbí se mi to tady.
Øeka, dálnice...
Tak, tak.
Je to skvìlá holka.
Jo.
Však víš, jak se to stalo.
Znáš ten pøíbìh.
Je hluchá na jedno ucho. To levé.
Spala... na tom svém zdravém uchu.
Øekl jsem jí, "Ty jsi láska."
Lekla se, otoèila ke mnì...
a zeptala se, jak jsem to vìdìl.
Tak jsem to hrál...
A tak jsem to i zjistil.
Ale to bych tak i tak.
Florence je mizerná lháøka. Myslela si, že øeknu...
"Máš milence."
Pøišel jsem na to rychle.
Ulevilo se mi, že jsem ho znal.
I kdyby byl mùj nejlepší pøítel. Nebo jen pøítel.
A teï je pryè.
Do hajzlu, nikdy jsem si nemyslel, že to zažiju.
Vùbec to není jako já.
To je šílený.
Florenciny oblíbené barvy.
Ta dìvka vzala všechno.
Kam jdeš?
Ven.
Proè se mnou nemluvíš?
Mireille...
Promiò, nemùžu o tom mluvit teï a tady.
Tak si o tom jdi povídat jinam.
Zapomnìl jsem si klíèe. Nechej je ve schránce, pokud pùjdeš pryè..
Nejdu pryè.
Už mì nemiluješ.
Co jsi to øíkala?
Slyšel jsi mì, Bernarde.
Ano. Ano. Ano. Ale tohle neøíkej, Mireille.
Proè to øíkáš? Vím, že to není jednoduchý.
Jsem ti lhostejnej, mì to ale lhostejný není.
Miluju tì. Ale mám v hlavì bordel.
Trvalo nám to dlouho, abysme se milovali stejnì.
Sledoval jsem, jak se tvá láska vyrovnává s mojí. A když...
melodie se mi zaèala pøehrávat v hlavì.
Miluju to, když se líbáme.
Když ale melodie odešla...
"Co ona tady dìlá? Kdo je ten netvor?"
"Jak se opovažuje dotýkat se mì svými ústy?"
"Musí si myslet, že se mi to líbí!"
"Její dech zapáchá!" Já vím, že ty voníš...
ale pøesvìdèil jsem sám sebe, že zapácháš.
Když se na tebe podívám, není to tvá krása, co vidím,
ale prostor, co zabíráš: stání, sezení, ležení.
Když tì sleduju, melodie jde...
"Už tuhle holku nechci."
Nechci nikoho jiného, aby tì mìl...
zatím nechci být milován.
Tìch pár chvil, co spolu mluvíme, tì neberu vážnì.
Mluvím a poslouchám, ale sleduji tì.
Vidím tu tvoji skoøápku a tiše tì urážím, abych si ublížil.
A pak je mi tì líto...
i mì samotného.
Takže nás nenávidím.
Osamìleji spolu než od sebe. Kdo by nás kdy mohl milovat?
Jsme spolu slepení.
Chci, aby to bylo jako pøedtím...
Zastavit všechno to sledování...
zastavit všechny ty sabotáže...
Pa, andìli. Nebudu doma pozdì.
Moje jméno je Bouriana.
Problém se samotáøi je ten, že nejsou vlastnì nikdy sami.
Co to bude?
Malou citronádu.
Žádné malé drinky po 22:00 hod.
Co takhle obøí?
No?
Sklenici mléka.
Bouriana... Ano, poèkám.
Dejte mi pivo.
Jaké?
Bude to sedm frankù.
Èekám.
Omluvte mì.
Mùžu Vám koupit kafe?
Dìkuju.
Správnì. Jsem Bouriana.
Tento gentleman platí za moje kafe.
Bouriana. "B" jako v Bouriana...
"O" jako v Ouriana, "U" jako v Uriana...
"R" jako v Riana, "l" jako v lana...
"A" jako v Ana, "N" jako v Na...
a "A" jako v Alfred. Alfred Bouriana!
Máme tady skuteènou vlnu veder...
Tvoje citové vydírání...
to je jako se milovat v posraným baráku!
Nemùžeš mì oblbnout! Na tvou lásku je pozdì!
Na to ti neskoèím!
1970-1976: Støední škola.
F mì podvádí: 26.3. 1983.
První krádež v obchodì: 1968.
První lež pro F: 13.3. 1981.
Moje banka.
Ètení v Luxemburském parku: 1977-1979.
Narozen: nemocnice Cochin, 1960.
První noc s F: rue Pascal, 2.1. 1981.
Nemocnice: duben 1980, kýla.
První polibek s F: 22.11.1980.
Potkal jsem F: 2.6.1980.
První pokus o vraždu: 25.5.1983.
A vzduch je tak i nadále...
musím si pøevléct èistou košili!
Teï jsi šílená!
Jak se mùžeš chtít vùbec milovat...
když je svìt takovej bordel?!
Jsi slepá?
Jednáš tak roztomile...
ale jsi jen zvíøe!
Živíš se zhnilým masem...
protkaným nìhou.
Líbí se ti to?
Mnì ne.
Copak to necítíš?
Musíš mít rýmu!
Nebo bys zvracela!
Ptáš se mì, co mezi nás vstoupilo?
Život, to je to!
Není to pro tebe dost?
Narazím!
Sleduj, tady to pøíchází!
Ty narazíš! Narazíš!
Já narazím!
Narážím!
Nemùžeš odejít, Anno. Žijeme spolu.
Jedna, dva, tøi a ètyøi.
Alexi? Tady tvùj otec.
Ahoj, jak se máš?
Fajn.
Kolik je hodin?
6:39.
Ten telefon mì vylekal...
Bylo to trochu jako déja vú...
jako vzpomínka pøítomnosti...
Proto jsem... jako ve snu.
-Já zítra... -Já vím. To proto...
-Nechme toho... -V poøádku.
-Slyšel jsi to o tetì V.? -Ne.
Nezemøela.
Proè by mìla?
Udržují ji naživu. Je na kapaèkách.
To je instalatérova noèní mùra.
To je hrozný!
To není novinka.
Poèítám s tebou.
Pokud zesenilním - Bang!
Kdo chce být upoután na lùžko jako mrzák?!
Pamatuj si naši dohodu:
Zasadíš kulku do mého mozku. Slib mi to!
Nedìlám si srandu, Alexi! Slib to!
Už se stalo.
Pokud teda nezemøu první já, samozøejmì.
Zapomeò, ty blbe! Sakra!
Bernarde, drahoušku...
v pátek u mì poøádám párty...
jako oslavu 10. výroèní Stanovy smrti.
Pøiveï Mireille s sebou.
Rychleji!
Jsi na øadì.
Jsi na øadì. Hrej si se mnou trochu.
Pak zaèneme zase od zaèátku.
Pak co?
Co to je?
Ztrácím se.
Nebylo to dobrý?
Ani ne. Nìco je špatnì...
Co?
Já nevím.
Co je špatnì?
Nemám to rád takhle vlhký.
Moc slintáš.Pøipadám si jako...
Jsi jako Alex. Máš to rád nasucho, takže to skoro až bolí.
Nebolí to.
Mám radši doteky, když to není tak vlhký.
Se slinama je to lepší.
Pro tebe.
Nezklam mì hned. Tak brzy...
Myslela jsem, že se ti to bude líbit.
Ale mýlila jsem se.
Øekni mi, až nebudeš mít nìco rád a já jo, a neztrácím èas.
Co nemám rád?
Když si tì vezmu do pusy a slintám.
Teda když to dìlám tobì.
Ale mì se to líbí, když je to vlhký.
Pøedpokládala jsem, že se ti bude líbit to, co mì. Tak jsem se mýlila.
Ne...
Jako strkat prst do...
Nejdøív se mi to s Alexem poprvé nelíbilo...
Teï ano. Ale ty se sevøeš než se tam dostanu.
Takže se nikam nedostaneme.
Ty víš, proè.
Já vím. Ty mì tam necháš strèit prst jen, když tì saju.
Ale já se tak udìlám hroznì rychle.
Pak si stìžuj.
Ne. Když tì já chci uspokojit...
Nevadí mi to.
To øíkáš ty.
Miluju slyšet tì sténat...
i nìžnì.
A kdybys nebyl tak pasivní...
jako Alex...Dìlala bych to èastìji.
Hned budu zpátky.
Podvodník.
Já, já jsem záludný prospìcháø, dítì obìtí...
Já a moje posraná prdel, moje puchýøe a nenasytné boty...
Oni nás soudí podle našich bot.
Jeho chodidla byla èasto rozbolavìlá...
dal by si do bot kostky ledu. Já jsem to zkusil jednou.
Nejdøív mi to pomohlo, ale pak to bolelo ještì víc.
Moje chodila rostla...
Stejnì tak moje duše. Stával jsem se nepøekonatelný ve všech smìrech!
Jsem Bernardùv pøítel.
On právì odešel.
Ubohý chlapec, mìl bolesti žaludku.
Mireille je poøád tady. Pojï dál.
Znáš Mireille? Jeho pøítelkyni?
Pracuješ na noèní s Bernardem na poštì?
Ne. Já jsem... oceánograf.
Máme tady dnes veèer samé výjimeèné lidi.
Ten malý kluk...
má nejvyšší IQ vzhledem k jeho vìku v celé Evropì!
Ten malý muž tam, je lidský èasový signál.
Je to jeho hlas, který slyšíš, když zadáváš 463.84.00.
Ale od té doby to s ním jde z kopce.
To je Henri Bestouches, umìlec a básník.
Je velmi nemocný. Má kulku zaseknutou ve svém mozku.
To je Mireille támhle s Elizabeth.
Ta dáma v bílém svetru je Josette Lemercier...
byla Miss Universe v pozdních 50' letech.
Ten krasavec poblíž okna...
je Jerry Bridgeman.
Americký astronaut, který se procházel po Mìsíci.
Kdo jsi ty?
Budu vedle, Alexi.
První pøicházejí slova. Ne emoce...
Promiòte, já Vám nerozumím.
Øíká: "Mladí lidé jsou pøíliš tiší."
"Zapomnìli jste, jak mluvit."
"Možná si myslíte, že lidem to za to nestojí, mluvit."
Ne, to...
"Mýlíš se. Možná se bojíš."
Chce vìdìt, jestli máš rád filmy.
"Byl jsem gripák, když filmy byly tak nìmé jako jsem dnes já."
"Tlaèil jsem první dolliny."
"Pamatuju toho idola odpoledních pøedstavení, Jonase."
"Rozesmíval kompletnì celý štáb."
"Kdykoliv toèili milostné scény...
režisér øekl hercùm...
a si mezi sebou vymìòují nìjaká láskyplná slova."
"Cokoliv. Takže jsi vidìl, jak se jim hýbou rty."
"Takže uprostøed takové milostné scény, Jonas...
"dìlal odvážné poznámky na adresu partnerèiných prsou...
"tøeba co se tvarù týèe, bìhem toho zábìru."
"Jonas, takový gentleman...
a stydlivý èlovìk, co se žen týèe, v reálném životì...
"ale pøed kamerou by se stal úplným lvem."
Øíkával...
"Když se promítalo...
bìhem milostných scén...
jeden nebo dva lidi se smáli.
"Byli hluší...
"takže mohli odezírat ze rtù Jonasovy obscénnosti.
"Nìmé filmy byly lepší... protože... protože..."
Zmírnìte, Sylvaine.
Omluvte mì.
Sleèno, sledoval jsem Vás celou noc.
Tohle jsem pro Vás složil.
Zahraji Vám to.
Jsme pøíliš staøí na to, abysme zmìnili své návyky...
Sakra!
Øíká se, že rozbité sklo...
Mìli bysme to posbírat.
Co øíkal?
Øekl: "C'est la vie."
To je to.. o èem je život.
Bylo mi 9, když jste udìlal své první kroky.
Celé roky jsem pak žil jen vesmírem.
Nemyslíte, že je to teï beznadìjnì podìlaný?
Kolik ti je let, Jenny?
18. A Vám?
Pøekroèila jsem 53...nedávno.
Mnì bude 22. srpna 28.
Víš, co mì rozrušuje?
Že jsem toho v životì dosáhl tak málo.
Dnes jsou to mé 37. narozeniny.
37 zatracených let!
To tì nutí zastavit se a pøemýšlet.
Když by byl Mozart v mém vìku, byl by už dva roky mrtvej!
To je depresivní!
Ale je tu cesta, jak uniknout:
vyèoudit si mozek!
-Mohu si zavolat? -Ovšem že, pojï se mnou.
Axeli.
Thomasi? To jsem já.
Už ses vzpamatoval z plavání?
To je Florence, koho slyším?
Nechal jsem vám dopis... pod dveømi.
Ty desky v tašce jsou pro Florence.
To je všechno. Ciao.
Dobrou noc, Nicolasi.
Dobrou noc, Pimpernelo.
Vy znáte naše jména, pane Medvìde?
Ovšem.
Pøijdete si s námi zítra hrát, pane Medvìde?
Jen pokud hned pùjdeš do postele!
Dobrou noc, Nicolasi and Pimpernelo.
Dobrou noc všem našim malým kamarádùm.
Je èas pro postýlkové pápá.
Dejte rodièùm pusu na dobrou noc...
a my budeme zítra veèer zpìt.
Dobrou noc.
Uvidíme se zítra.
Jsi pøesnì jako Bernard na párty:
vždycky v kuchyni, sám.
Pøinesu ti sklenièku.
Všechny sklenice jsou v obývacím pokoji.
Tento hrnek je všechno, co zùstalo.
Mùj osobní hrnek.
Jsem jediná, kdo z nìj kdy pil.
Dokonce ani mùj bratr Stan ho nikdy nepoužil.
Pøivezl mi ho z Itálie.
Stan cestoval všude.
Kdekoli jsme byli od sebe, dokonce i jako dìti...
potkali jsme se v noci skrz telepatii.
Pøesnì ve 22:00...
Pevnì bych se na Stana soustøedila...
a on by se pevnì soustøedil na mì.
Pøed tøemi lety jsem na naše telepatické rande zapomnìla.
On byl v Nìmecku na pracovní cestì.
Už jsem ho nikdy nevidìla.
Zemøel na nìmecké silnici...
ve svém autì...
Prostì zemøel!
Buï na ten hrnek velmi opatrný...
Alexandere.
Mireille?
Tvoje vlasy...
Pøíštì, když budeš nìco takového dìlat...
nedìlej to, prosím, u mì doma.
Udìlala jsi to za Bernardovými zády.
Bude bìsnit.
Bernardovi to vadit nebude, to tì ujišuju.
Neboj se.
Ty taky!
Není to milé pít skrz prasklinu?
Skonèím jako nula.
Pøesto, že jsem mìl šanci.
Chtìl jsem být nìkým mimoøádným:
letec, cestovatel, hudebník...
Nemohu se znovu narodit?
Skonèím jako nula. Pøesto, že jsem mìl šanci.
Chtìl jsem být nìkým mimoøádným:
letec, cestovatel, hudebník..
Nemohu se znovu narodit?
To je naše první schùzka.
Jen na poprvé záleží.
Netrvají dlouho.
Kdybych mìl dítì, ignoroval bych ho, co by poprvé promluvil.
Roky jsem toužil milovat.
Pak se to i stalo. Víš...
Ne, to je opak.
Nikdy jsem se nesnažil plnit své nejlepší sny. Jen je znovu snít.
Dát si èaj?
Jasnì.
Je tu jen jeden hrnek.
Štítek se odtrhl.
Mohlo to být cokoliv.
Vidìl jsem tì pøedtím v koupelnì.
Jaký to pohled.
Takže ty jsi špion.
Zkoušela jsem to èastìji od té doby, co jsem v Paøíži.
Copak jsi to neslyšel?
Jsem za to tak šastnej.
Tak šastnej?
Ano, no, víš, vystrašenej.
Odkud jsi?
Blois. V Loire Valley.
Pøijela jsem sem pøed rokem, abych tu žila se svým kamarádem, Paøížanem.
Chtìla jsem hrát v reklamách, ale nikam jsem se nedostala.
Málem jsem byla najatá firmou na èokoládu...
pak ale uvidìli mé zuby...
Pak to byla kosmetická firma...
ale s mýma vráskama...
Jakýma vráskama?
Na mém èela.
Už vidím.
Pìt z nich mám už od doby, co jsem byla dítì.
Já dìlám filmy.
Filmy nebo video?
Co dìlám teï je, že si vysnívám názvy...
pro filmy, které plánuju dìlat.
Kdybych byl tebou...
šel bych do armády, hned zítra.
Kdybych byla já tebou, nešla bych!
Správnì. Proè jít, když už tak jsme veteráni?
To je menopauza.
A já jsem ve spìchu.
Zatím všechno ukazuje, že jsem dobyvatel...
Mìl jsem skvìlou práci jako vojenský psychiatr.
Øekl jsem jim, že jsem byl najatý,
protože jsem nemohl spát s ostatnými chlápky v místnosti.
Prostì to nefungovalo.
Øekli mi, že armáda není pro spánek, takže zítra už tam nedìlám.
Zamilová...
Zamilováváš se èasto?
Ano, snadno.
To jsem si myslela.
Ale ta opravdová je furt nìkde poblíž.
Cítím se lidem blíž, když je opustím.
Láska je stará jako kopce...
Milenci jsou opotøebovaní.
Osud není jednoduchý...
a dnes to není lepší.
Kolem je všude tolik vášnì, ale plýtvá se na detailech.
A to se nerozšiøuje. Ne u mì.
Mireille...
Odcházím.
OK.
Do koho jsi zamilovaný tyto dny?
Teï je to na zlomení srdce.
Nechci to ztratit.
Moje srdce je na svoji bolest hrdé.
Její jméno je Florence.
Potkal jsem ji pøed dvìma lety, ale už pøedtím jsem si s ní hrál.
Teï mì opustila kvùli mému nejlepšímu kamarádovi, Thomasovi.
Stejnej starej pøíbìh.
Nikdy jsem nikoho nepodvedl.
Nikdy nebyla šance.
Je pryè.
Nechala mi vzkaz na našem zrcadle:
"Odcházím, abych na tebe zapomnìla."
V její smrtelné próze.
Bydleli jsme v mém pokoji.
Spali jsme v mé jednolùžkové posteli.
A žili na její nezamìstnanost.
V nedìli mì ještì milovala...
Dokonce i v pondìlí... a úterý...
Øekla mi všechno o svém mládí. Mìla spoustu vztahù.
Když byla hodnì mladá, chodila s klukem, který umøel.
Jeho smrt ji témìø znièila.
Nikdy jsem to s ní nesdílel...
Minulé léto jsme byli v Aeolian island.
Poprvé jsem ji plesknul.
Mohl jsem tomu zabránit, ale rozhodl jsem se, že ne.
Nesnažil jsem se zmìnit. Prostì...
jsem lpìl na své slabosti.
Rád bych se špìhoval jako bych byl úplnì nìkdo cizí...
cizí tìlo, jak øíkají vìdci.
Kdybych se zmìnil, znehodnotil bych ten experiment.
Umím si pøedstavit druh filmù, které budeš toèit.
Je jednoduché být posedlý sám sebou, když jsi sám.
Dìlal jsem spoustu projektù, dost na dva životy.
Rád bych vidìl svùj život jako biografii.
Narozen v Paøíži v roce 1960. Zemøel v Paøíži v roce 2040.
Minulý týden jsem mìl sen.
V mém snu jsem byl ospalý a pak jsem se probudil...
mezi prostìradlem a dekou jsem našel knihu...
kterou jsem nikdy pøedtím nevidìl.
Listoval jsem jí a byla to moje autobiografie.
Ale byla nedokonèená, protože bìhem psaní bych umøel.
-Dáš si? -Já nepiju.
Florence do mì byla bláznivì zamilovaná.
Víc než já do ní.
Takže ona je teï ta dole a já jsem z toho pryè.
Když tøi dny zpátky odešla, mìli jsme...
Vzala si všechny svoje vìci.
Chtìla si vzít dopisy, které jsem jí napsal.
Øekl jsem jí, že byly moje.
Napsal jsem je, jsou moje.
Ke konci jsem jí je dal.
Ona ale neví, že jsem si je okopíroval.
Tahle šála je všechno, co mi po ní zbylo.
Ale už je po všem.
Tak co si myslíš, Mireille?
Ty znáš moje jméno?
V armádì by tì mìli najat pro špionáže.
-Dáš si? -Já nekouøím.
Pùjdu ven se projít.
Pùjdu s tebou.
Ráda se procházím sama.
To já taky.
Tak to mùžeme jít spolu.
Vlastnì, moc ven nechodím.
Mám panickou hrùzu z upadnutí do kolejí metra,
nebo vybuchnutí, nebo zjištìní, že mám rakovinu.
Když mi bylo 15, nebál jsem se.
Teï už jsem dost starý, aby mì muèili ve válce.
Mìla jsem noèní mùry.
Pùlnoc?
Znáš tuhle?
"Kolik nocí a dní...
"Kolik jsi byl pryè...
"Bylo to poslednì, co jsme byli od sebe...
"Poslední námaha pro mé troseènické srdce...
"Øekl jsi, že budeš zpìt do jara...
"Èasu nìžností a vískání...
"Øekl jsi, že bysme se potkali v puèícím háji...
"a skrze paøížské ulice bysme se protloukali...
"Miluji tì, miluji tì poøád, osamocenì a navždy...
"Pokud se však rozhodneš jít svojí cestou...
"Budu si naši lásku pamatovat jako šastný den...
"Vyrazím na cestu, s úsmìvem na tváøi...
"Budu se slunit na Slunci nebo jiném místì...
"Bolesti mì nedonutí vzdávat život...
"Nejsem tak trpìlivá jako námoøníkova žena..."
Vrátil se domù velmi pozdì.
Spala jsem.
Dlouho sedìl ve tmì na posteli.
Zvuk klíèù mì vzbudil...
avšak pøedstírala jsem, že spím.
Cítila jsem na sobì jeho oèi. Bylo to otravné.
Nebylo to poprvé.
Pak...
šel do postele...
a miloval mì a snažil se být co nejopatrnìjší, aby mì nevzbudil.
Mìl to tak rád.
Obèas mi øíkal:
"Do toho. Hrej mrtvou."
Když jsem ho potkala...
záhy po tom, co mi umøel otec...
cítil se tak pohodlnì se mnou.
Teï mì pro vše kritizuje.
Za vìci, kterým nerozumím.
Podle nìj záleží úplnì na všem:
moji minulosti, budoucnosti, pøítomnosti, smrti...
Obèas pøemýšlím, co by si o nìm mùj otec myslel.
A o mì.
Ale jsem taková, jaká jsem.
Je hroznì pozdì.
Já už odcházím.
Každý odchází, my jsme poslední.
Odcházím.
Je to pro mì jako sen... být s tebou.
Jako nezvykle hluboký sen.
Jen velmi hluboký spánek tvoøí sny jako tento.
Sedìt vedle tebe jako teï...
je jako vìènost.
Ten okamžik, kdy jsem tì uvidìl...
jsem vìdìl, že jsem byl pøedurèen tì milovat.
Øeknu to jen jednou:
Miluji tì, Mireille, víc než cokoliv!
Musíme se zamilovat!
Bohužel... je pøíliš pozdì.
Pøedstírej, že jsi to neslyšela...
Je èas zmlknout...
Po 20 letech bojù a tichosti...
si myslím, že tvé tìlo dosáhne vìku,
kdy budeš mít povadlá prsa a více vrásek, Mireille...
tvé bøicho pod tvým zadkem...
bude to vše moje chyba...
Uvidíš, Mireille, miluj...
Miluj bez lítosti...
Miluj bez boèních nestydatých myšlenek...
Øekni pøijï, já pøijdu. Øekni usmìj se, já se usmìju.
Budeme spolu spát tak dlouho jak jen si øekneš...
Chci s tebou pracovat...
Bez ohledu na naše znamení, Váhy a Lev...
Možná, že Florence, která uvidí naši pevnost, se pøipojí.
Ty a Florence a já... Budu vmísící se partner.
Bylo by to tak naplòující...
Sem a tam, já jdu!
Sama bys mì nemohla vykøesat z mé skoøápky...
Spoleènì však naše návyky zmìníme...
Opustíme Paøíž, možná dokonce Francii...
A z lásky pro mì, Alexi...
Se pøestaneš nièit...
Budeš respektovat horkost své krve...
Svoji klidnou pøítomnost...
Své jasné vnímání a gentlemanské pocity...
Pod tou impulzivností, tvá melancholie vyplyne.
Kdybych jen mohl uniknout, Mireille.
Mentální prùjem!
Nemám nastaveno utrpení na hudbu!
Nespaluj svého milence slovy!
Ale když zmlkneš, ona se zabije!
Polibky nezpeèetí naše rty...
Pomoz mi si vzít køídlo, Mireille... Vážím snad tunu!
Nedívej se, jsem vagón...
Nikdy už nebudu znovu žít, Mireille. Nikdy!
Omlouvám se, jdu do kabinky.
Vydrž, mladý muži.
Nemùžeš si ulevit, když nejsme v pohybu...
Žeton!
Nìjaké drobné?
Budu mít jednu poslední hru.
Nejsou to dva franky.
Ale tøi.
Cena žití jde nahoru.
Život nikoli.
Zkus to znovu, Zemìtøesení!
A co tohle jako odpovìï?
Mìl jsem to, nikdy víc!
Už mì nikdy nepøevezou, už nikdy!
On není ani unavený.
Ale jde domù, za svojí milenkou.
Hrál špatnì, všechno prohrál.
Ale bude hrát zase zítra.
Bude spát v její posteli, v jejím náruèí...
Dobrou noc.
Zkus to znovu...
Zemìtøesení!
Mireille...
Tady Alex, ujel mi vlak.
Mùžu mluvit s Mireille?
Nejsem tady, Bernarde.
Nejsem tady vùbec
Mireille, to je Alex.
Alexi, pomož mi...
vypadnout pryè.
Bernarde!
Bernarde... Otoèím se k tobì zády!