© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud
Jag går och ringer.
SAMORDNING AV TRANSPLANTATlONER
-Transplantationer. -Det är Manuela på Ramón y Cajal.
Vi har en donator. Det första EEG:t är gjort och familjen har samtyckt.
-Ge mig uppgifterna. -Det är en man, 35 år gammal.
-Blodgrupp? -O+. Han väger cirka 70 kilo.
LEVER
LEVERMOTTAGARE
Mamma! Filmen börjar nu.
Jag kommer.
"Eva avklädd."
De har ju ändrat titeln! Den betyder "Allt om Eva".
"Allt om Eva" låter konstigt.
-Vad skriver du? -Ingenting.
Framtida Pulitzer-vinnare.
Ät nu, du behöver gå upp några kilo.
Ifall du måste gå på gatan för att försörja mig.
För det behövs bara en stor balle.
Vem har lärt dig tala så där?
-Du frågade. -Det var ett skämt.
Och du?
Skulle du kunna prostituera dig för min skull?
Jag har redan kunnat göra vadsomhelst för din skull.
Ät nu.
Autografjägare! De är inget annat än små djur som springer i flock.
-De är dina beundrare. -Vad kan de beundra?
Ungdomsbrottslingar, mentalt efterblivna...
De har aldrig ens satt sin fot på en teater.
Det finns en här som gjort det. - Kom in, Eva.
Jag trodde ni glömt bort mig.
Margot, det här är Eva Harrington.
Skulle du inte vilja bli skådespelerska?
-Det var svårt nog att bli sköterska. -Jag kunde skriva roller åt dig.
Jag var med i en amatörgrupp som ung. Jag var riktigt bra.
Jag måste ha ett kort någonstans.
-Det skulle jag vilja se. -Jag letar rätt på det sen.
Titta, Esteban. Jag har hittat ett kort.
Vi gjorde en föreställning med texter av Boris Vian.
"Kabaret för intellektuella."
Ja?
Grattis!
-Klockan är tolv, älskling. -"Musik för kameleonter."
-Varför valde du den? -Du tycker ju om Capote.
Läs lite för mig. Som när jag var liten.
"Förord."
-"Jag började skriva som åttaåring." -Det finns fler än jag, ser du.
"Då visste jag inte att jag bundit mig vid en ädel men skoningslös herre."
"När Gud ger någon en gåva, ger han också en piska"-
-"enbart avsedd att gissla sig själv med."
Man kan ju tappa lusten att skriva.
Var inte dum. Det är ett underbart förord.
Hur vill du fira din födelsedag?
Jag skulle vilja se ett av dina seminarier.
Jag skriver en berättelse om dig för en tävling.
Jag skulle vilja se dig agera i rollspelen ni gör.
Jag måste höra med Mamen. Det är psykologen som håller i seminariet.
Gör det.
Jag gillar inte att du skriver om mig.
Er man ärdöd.
Det är inte möjligt. Vi såg honom nyss. Han såg ut att andas.
Som vi sagt är det maskinerna som andas åt honom.
Ska vi meddela någon släkting?
Jag har ingen släkt. Bara min son.
Hur ska jag säga det till honom?
När er man var i livet, nämnde han något om organdonationer?
Brydde han sig om sådant?
Han brydde sig bara om att leva.
Men han var säkert solidarisk med andra människors liv?
Jag förstår inte.
Er mans organ skulle kunna rädda livet på andra patienter.
Men vi behöver ert medgivande.
Kan ni ge honom ett transplantat?
Inte precis. Snarare motsatsen.
Nu ska vi diskutera vad som hände vid samtalet.
Se dig för när du går över gatan!
-Vad tänkte du på? -En idé jag fått.
Ge honom biljetterna.
Vad är det? Ser jag förfärlig ut?
Du är vackrare än någonsin.
Det måste vara herrn som ska hämta dig.
Ni är inte mr Huntleigh!
Inte ni heller!
Vi måste klippa naglarna på henne.
-Tvångströjan, doktorn. -Säg åt henne att släppa mig.
-Snälla ni...! -Släpp henne.
Res er upp.
Stöd er på min arm...
...fröken Du Bois.
Tack.
Vem ni än är - jag har alltid litat på främlingars godhet.
-Det värsta är över nu, gumman. -Rör mig inte, din jävel!
Passa dig!
Kom hit, Stella!
Jag kommer aldrig tillbaka hit.
Aldrig.
Jag vill be om Huma Rojos autograf.
-I det här vädret? -Vad spelar det för roll?
-Tänk om ingen kommer? -Vänta lite. Det är min födelsedag.
Titta, hösten är redan här.
-Hej då. -Vi ses i morgon.
Nina Cruz grep dig visst?
Inte hon. Stella.
För 20 år sen satte min teatergrupp upp "Linje Lusta".
Jag spelade Stella och din pappa Kowalski.
En dag måste du berätta om pappa. Mer än att han dog innan jag föddes.
-Det är inte lätt. -Annars hade du säkert berättat.
Jag tänkte nästan be om det i present.
Det vore nog ingen bra present.
Jag kunde inte få någon bättre.
Då ska jag berätta allt när vi kommer hem.
Att jobba på teater är värre än att vara nunna!
Att inte få tända på jämt är att vara nunna för dig!
Alfonso XII, nummer 30.
Kom nu, glöm det där.
Nej!
Min son!
I morgon fyller jag 17, men jag ser äldre ut.
Pojkar som lever med sina mödrar får ett speciellt utseende.
Mer intellektuellt. I mitt fall är det normalt för jag är författare.
IVA
-Det är Lola på Ramón y Cajal. -Vad vill du?
Vi har en eventuell donator.
De har tagit EEG, men modern har inte samtyckt än.
-Kan jag få uppgifterna? -Det är Manuelas son.
Den Manuela som jag känner? Samordnaren?
Ja. Det är fruktansvärt.
Tyvärr...
EEG:t gav det resultat som vi fruktade.
Vi måste fatta ett beslut snarast.
ANHöRIGS MEDGIVANDE
OPERATlONSSAL
HJÄRTA
Det är från sjukhuset.
-Vi måste åka dit, eller ringa. -Ta det lugnt, du. Jag ringer.
Alvedro flygplats i Coruña
Provinssjukhuset i Coruña
Tre veckor senare
Se upp med dörren, Mari Carmen.
Nu är vi ute, älskling.
Så bra han mår. Det är otroligt!
-Det trodde han aldrig. -Jag kan andas som förut igen.
-Med en 18-årings hjärta... -Jag ska laga något gott åt dig!
I går visade mamma mig ett foto av sig själv som ung. En bit saknades.
Det är just den delen som saknas i mitt liv.
Jag var orolig.
-Jag trodde du aldrig skulle ringa. -Jag ringde så fort jag kom.
I Argentina, menar jag. Jag ringde flera gånger-
-men jag måste ha fått fel nummer.
Jag var inte i Argentina. Jag åkte till Coruña.
Varför åkte du dit?
-Jag följde min sons hjärta. -Men hur kunde du veta...?
Jag letade i akterna tills jag hittade namn och adress på mottagaren.
Du borde inte ha gjort det. Du driver dig själv till vansinne. Se på mig!
Jag vet. Det är bäst jag lämnar Madrid.
-Det sa jag inte. -Men du tänkte det, och du har rätt.
-Jag packar nog inte ens upp. -Du kan inte resa ensam. Du är sjuk.
Du måste vila, och hämta dig. Jag stannar här i natt.
-Följ med hem, då. -Jag vill vara ensam.
-Försök vara lite resonlig. -Hur då?!
För 17 år sen åkte jag samma väg-
-men i motsatt riktning. Från Barcelona till Madrid.
Den gången var jag också på flykt, men jag var inte ensam.
Jag bar på Esteban.
Då flydde jag från hans far.
Nu tänker jag söka upp honom.
-Ska jag fortsätta? -Ja, kör vidare.
Stanna!
Din jävel!
Du är inte klok, bögjävel!
Din jävel!
-Vad har du gjort? -Jag slog honom med en sten.
-Hjälp mig få upp honom. -Res på dig.
Res på dig, Juan.
Mår du bra? Ställ dig upp.
Kom, så går vi.
Skynda på.
Vilken jävla psykopat du blivit!
Titta...
Ser du brasan?
Fråga efter Ursula. Säg att Agrado skickat dig.
Agrado?
-Det är du! -Manolita!
-Du är skadad! -Det är du som blodat ner mig.
Som jag har saknat dig!
Arton år utan ett brev eller ett samtal.
Jag trodde du var död! Du får berätta allt hemma.
Vi åker förbi ett apotek först. Var får man tag i en taxi här?
Bara vi inte blir överfallna. Har du kniven?
Ja, och en stor sten i väskan.
Hallå, bona nit.
Jag är ledsen att jag väckte dig. Kom hit.
-Nej. Vad vill ni? -Vi ska inte äta upp dig.
-Vad vill ni? -Låt mig förklara.
Desivon, kirurgtejp...
...Hirudoidsalva, steril gasbinda och... - Har du sprit?
-Jag drack upp allt i går. -För desinficering.
Jag har vaselin, kondomer och en massa plåster.
-Något mer? -Sprit, tack.
Åh, Manolita, La Barceloneta... Vilka tider! Minns du?
Ja. Sitt still nu, är du snäll.
-Vet du något om henne? -Om vem då? Lola?
-Ja, tyvärr. -Vad hände?
Hon fick bo här för hon var risig. Som vanligt, med allt hon petar i sig.
När jag kom hem en morgon, hade hon länsat lägenheten.
Klockor, smycken, mina 70-tals- tidningar, 300 000 pesetas.
Vad som sårade mig mest var att hon tog min statyett av Jungfrun.
Vad fan ska hon med den till? Såvida hon inte blivit satanist.
-Hon är sig lik, hör jag. -Efter allt jag gjort för henne!
Jag har varit som en syster för henne.
Vi skaffade tuttarna tillsammans.
-Har du inte sett henne igen? -Nej. Jag vill inte heller.
-Vill du ha tag i henne? -Ja.
Vi har något ouppklarat.
Varför försvann du så där?
Tänker du inte berätta någonting?
Jag kan inte.
En annan dag.
Som du vill, men försvinn inte så där igen.
Jag vill ta adjö av dem jag älskar-
-om det så är bara för att lipa ögonen ur mig.
Det är inte sant...!
Jag ser ju ut som Elefantmannen!
överdriv inte, du är lite svullen bara.
-Jag kan inte visa mig så här. -Kom och ät nu.
Vilket besvär du gjort dig.
Vilken god sallad!
Det gör så ont när jag tuggar! Jag kan ju inte suga!
-Du borde inte jobba i dag. -Lola tog ju vartenda öre.
Titta, dulce de leche. Och empanadas. Provoleta-ost!
Jag måste också jobba. Vi kan söka jobb tillsammans.
Sen du for, har jag inte ätit som folk. Jag måste ju tänka på figuren också.
I mitt jobb måste man ju se bra ut-
-och hänga med i utvecklingen av operationer och kosmetika.
-Du är jättesnygg. -Man ser så respektabel ut i Chanel.
Det gör du verkligen. Ser inte jag lite slampig ut?
Desto bättre. Nunnorna hjälper bara horor och transvestiter.
Är den äkta?
Inte kan jag slösa pengar på det när världen svälter!
Det enda äkta hos mig är mina känslor och alla liter silikon.
-Jag känner mig så gammal, -Det är för att du fått stryk.
Allt stryk jag tagit de senaste 40 åren.
-Hej. -Kom in. Söker ni någon särskild?
Vi vill träffa flickan som arbetar med prostituerade...
Syster Rosa. Hon är i ateljén. Stig på.
Du har besök, Rosa.
-Vad har du råkat ut för? -Ett kok stryk. Arbetsskada.
-Kan vi prata? -Javisst. Vi går ut i hallen.
Vi vill sluta på gatan, men vi behöver jobb.
Trappstädning eller vadsomhelst.
Det finns inte mycket annat. Sophämtare eller arbete i ateljén.
-Broderier, torkade blommor... -Jag föredrar nog sophämtare.
-Vad kan du? -Jag har varit kokerska.
Hon är praktiskt taget kirurg. Titta bara på mitt ansikte.
-Hon är landsmaninna till Lola. -Har du hört något från henne?
Jag har inte sett henne på 18 år.
Hon var här för några månader sen. Vi hjälpte henne med avgiftningen.
Jag skötte henne, men sen försvann hon bara.
Jag skulle vilja träffa henne innan jag åker till El Salvador.
Jag åker kanske med. Jag skulle säkert göra lycka i Tredje världen.
-Gör mig sällskap. -Här överlever man snart inte.
Transorna snor allt jobb för oss.
Jag tål dem inte. De har blandat ihop transvestism med cirkus.
En kvinna har sitt hår, sina naglar, en mun att suga med...
Har någon sett en flintskallig kvinna?
Jag tål dem inte. De har ingen stil!
I El Salvador finns det nog inga. Bara guerillor.
-Det visste jag inte. -Jag ersätter några mördade nunnor.
En guerilla är nog inte vad jag behöver.
Vad du är korkad, Agrado.
-Så du har varit kokerska? -Ja.
Vem? Den här? Bättre finns inte.
-Vilken överraskning! -Hej, mamma.
-Stör vi dig? -Det gör inget. Du är så sällan här.
-Det här är Manuela. -Kom in, stå inte här i dörren.
Manuela är kokerska, och eftersom Florinda slutat...
Tack, men Vicenta och jag klarar oss.
Pappa kräver ju två personer själv.
-Var är han? -Ute med hunden.
-Tänk om de går vilse? -Hunden hittar hem.
Jag ville så gärna träffa dem.
Vi måste prata först. Kom med in.
-Jag är ledsen att ni kom förgäves. -Låt henne pröva några dagar.
-Manuela är sjuksköterska. -Jag föredrar att sköta pappa själv.
-Utmärkt. Tack ändå. Jag ska gå. -Adjö.
Manuela... Vänta här, jag kommer straax.
Hur vågar du ta hit en hora?
Det är inte lätt att hitta någon som står ut med er.
Du behöver inte vara oförskämd.
Jag vill inte att någon ser mig förfalska Chagall-tavlor.
Manuela är i alla fall ingen hora längre.
-Hur länge har du känt henne? -Sen i morse.
Sen i morse? Du är otrolig, Rosa.
Mitt arbete är att hjälpa människor.
Men inte mitt. Och se inte ut så där. Jag är inte intolerant.
Jag vill göra en överenskommelse.
Hon får en chans om du inte åker till El Salvador.
Jag är tveksam nog som det är.
Den där resan är rena självmordet. Nej, modermord!
Jag måste gå nu. Manuela väntar.
Vilken hora som helst är viktigare än dina föräldrar!
Du borde gå till en psykiater istället.
Det vore nog bra för oss bägge två.
Ville du inte träffa pappa och hunden?
-En annan dag. -Mår du bra?
Hej då, mamma.
-Hej, Vicenta. -Rosa, så smal du är. Äter du inte?
-Jodå. Har du sett en blond flicka? -Nej.
Hej då.
LINJE LUSTA
Jag är verkligen ledsen för det där med min mamma.
Jag står inte ut med mamma.
-Har du föräldrar? -De är döda.
-Så du är ensam? -Jag antar det.
-Du ser vissen ut. -Jag mår inte så bra.
Jag mår så illa...
Jag har...
Få se...
-Har du varit hos doktorn? -Nej.
Du borde gå. Det kan vara magkatarr helt enkelt.
Kan vi gå hem till dig en stund?
-Nja... -Har du någon lägenhet?
Ja, men jag har nästan inga möbler.
Det är lite stökigt.
Jag flyttade in för fyra dagar sen. Vill du lägga dig en stund?
Nej, jag sätter mig på soffan så länge.
Jag ska ta av mig det här.
-Vem är den här stilige pojken? -Esteban - min son.
-Jag trodde du var ensam. -Han förolyckades.
Jag beklagar, Manuela.
Rör inte anteckningsboken.
-Det värsta är över nu. -Rör mig inte, din jävel!
Tänk på vad du säger!
-Kom hit, Stella! -Jag kommer aldrig tillbaka hit.
Aldrig!
LOGER
Kom in, Nina.
Det är inte Nina. Jag heter Manuela.
Manuela? Ni får inte vara här.
-Nina har gått. -Vad?
-Var är Nina? -Jag vet inte. Hon sprang ut.
Hon skulle ju vänta på mig i logen!
Det är inte sant.
Vi har bara varit ihop i två veckor. Hon kan inte göra så mot mig.
-Har du bil? -Nej. Vart vill ni åka?
Jag vet inte.
-Kan du köra bil? -Ja.
Säg inget till någon, men Nina har drogproblem.
Vart kan hon ha gått för att köpa?
-Det kan vi lätt ta reda på. -Tack.
Vem du än är - jag har alltid litat på främlingars godhet.
Jag kan inte köra bil. Det är jämt Nina som kör.
-Vill du ha? -Nej, tack.
Jag började röka för att imitera Bette Davis.
När jag var 18 rökte jag som en borstbindare.
-Därför kallade jag mig Huma. -Det är ett vackert namn.
-Rök är allt som funnits i mitt liv. -Ni har haft framgång också.
Framgång har varken smak eller lukt.
När man vant sig är det som om den inte fanns.
Gode Gud, vart har hon tagit vägen?
Där är hon visst!
Stanna här. Jag går.
-Han är en skit. Han lurar alla. -Och jag som inte är härifrån...
-Rör mig inte. -Hör du, Nina...
Huma väntar på dig.
-Vem fan är du? -Hon sitter i bilen.
Jag har allt möjligt.
Fan, min väska!
Jag har väskan, ecstacy, koks...
-Vem är det? -Rosa.
Hej.
-Är du ensam? -Jag steg just upp.
-Så här sent? -Jag var ute i går kväll.
Vill du ha frukost?
Så du har börjat igen. Jag som tänkt föreslå ett sätt att tjäna pengar.
Låt höra. Jag är ingen hora, fast jag fått ta mycket skit i livet.
-Varför ljög ni för mig? -Det var Agrados påhitt.
Hur kan jag tjäna pengar utan att gå utanför dörren? Jag är så nyfiken.
-Hur mycket vill du ha för ett rum? -Hur så?
-Jag tänker lämna systrarna ett tag. -Och resan till El Salvador?
Jag mår inte bra, Manuela. Jag kan inte resa så här.
Men varför vill du flytta in här?
Jag är gravid.
Gravid?
-Vad tänker du göra? -Föda det, så klart.
-Det vore mer diskret att bo här. -Pappan kan väl hjälpa dig?
-Pappan... Gud vet var han är. -Du vet väl vem det är?
-Naturligtvis. Vem tror du jag är? -Förlåt mig.
Det var din landsmaninna Lola.
Den jävla subban!
Vad är det med dig?
Vad det är med mig!
-I vilken månad är du? -Tredje, tror jag.
-Men jag är väldigt orolig. -Det undrar jag inte på!
-Jag blödde i morse. -Har du varit hos doktorn?
Jag ska till sjukhuset i morgon. Skulle du kunna följa med?
-Javisst. -Tack.
Och rummet, då?
Jag är ledsen, men du kan inte bo här.
-God kväll. Stör jag? -Hej! Jag väntade på dig.
Jag visste inte vart jag skulle skicka väskan. Här är den.
-Finns allting kvar? -Ja, allt är här.
Tack för i går. Jag skulle gärna prata, men jag är sen.
-Kan jag hjälpa dig? -Ja, knäpp här.
-Vad hette du? -Manuela.
Skulle du vilja arbeta för mig? Du skulle få göra allt möjligt.
Utom att ligga med mig. Jag har nog med Nina.
-Jag är faktiskt på jakt efter jobb. -Jag behöver någon jag kan lita på.
-Du känner mig inte. -Det räcker med i går.
-Men Nina hatar mig. -Nina hatar alla.
Inklusive sig själv och mig.
-När ska jag börja? -Nu genast, om du kan.
Fråga Nina vad hon vill ha till middag. Jag tar något enkelt.
Kan du skaffa något lugnande till Nina?
-Jag har Stesolid. -Utmärkt!
-Säg inget om pappan. -Varför tycker du så illa om Lola?
Lola har en mans värsta egenskaper, och en kvinnas.
Jag ska berätta en historia.
En väninna till mig gifte sig mycket ung.
Mannen åkte till Paris. Han skulle ringa när han ordnat det för sig.
Två år gick. Mannen hade sparat ihop till en bar i Barcelona.
Hon återförenades med honom här.
Två år är ingen lång tid-
-men mannen hade förändrats.
-Han älskade henne inte mer. -Förändringen var snarare fysisk.
Han hade skaffat sig ett par tuttar som var större än hennes.
Min väninna var mycket ung.
Hon var i ett främmande land. Hon hade ingen.
Förutom tuttarna hade mannen inte förändrats så mycket, så...
...till slut accepterade hon honom.
Vi kvinnor gör allt för att slippa vara ensamma.
Vi är mer toleranta, men det är bra.
Vi är dumskallar. Och lite av flator.
Lyssna på slutet. Min väninna och mannen öppnade en bar precis här.
På La Barceloneta.
I sin minibikini pippade han allt som rörde sig-
-fast han ställde till en scen om hon gick i bikini eller kortkort.
Den skitstöveln. Hur kan man vara manschauvinist med såna tuttar?
María Rosa Sans.
Sätt er. Vem är patienten?
-Hon. -Nå?
Min syster är gravid. Hon bör vara i tredje månaden.
Det här är hennes första kontroll.
Jag blödde lite i går och i dag.
Lägg er på britsen och klä av er nertill.
Ta det lugnt.
-Ta på den här. -Tack.
Av ultraljudet att döma mår fostret bra. Bor ni tillsammans?
-Nej. -Ja.
-Hur ska ni ha det? -Hon bor hos mamma.
-Men hon vet inget än. -Brukar ni ha högt blodtryck?
-Jag lider av hypertension. -Ni löper risk att få missfall.
-Ni bör röra er så lite som möjligt. -Men jag måste arbeta.
Ni ska bara vila och inte göra några fler dumheter.
Be er mor övervaka blodtrycket.
Hon måste hålla saltfri diet, och vila.
Jag arbetar med högriskmänniskor-
-så jag vill göra ett aidstest också.
-Vad arbetar ni med? -Hon är socialassistent.
-När kan vi få resultaten? -Om två veckor.
Du måste tala med din mamma. Du behöver omvårdnad.
Jag kommer att vara upptagen.
Du har ingen rätt att be mig vara din mor.
Du har redan en, vad du än tycker om henne. Man väljer inte föräldrar!
Herregud...!
Utsätt mig inte för utpressning, snälla du!
Jag vet inte om jag borde ringt sjukhuset.
-Du gjorde det du måste. -Annars måste jag lämna Stanley.
Tro henne inte. Du och babyn är det viktiga.
Men tänk om hon talade sanning?
Blanche är inte i stånd att tala sanning även om hon ville, stackarn.
-Var är mitt hjärta? -Hon menar smyckeskrinet.
Det är nog här någonstans. Här är det.
-Jag behöver ett halsband. -Vi ska se.
Vad heter herrn som kommer?
Huntleigh. Har han ringt?
-Nej. -Så underligt.
Vad är det? Ser jag förskräcklig ut?
Nej, du är vackrare än någonsin.
Med halsbandet blir jag ännu finare.
Så du ska åka på semester? Så roligt, jag blir grön av avund.
Där är han. Det måste vara herrn som ska hämta dig.
Två veckor senare
-15 minuter kvar. -Kom in.
-Har de inte kommit än? -Jag vet inte, jag har inte sett dem.
-Och Nina? -Hon ligger till sängs.
-Till sängs? -Det måste ha varit något hon åt.
-Varför sa du inget? -Jag ville inte oroa dig.
Har hon varit hos doktorn?
Hon mår säkert bättre i morgon.
-Ska vi ställa in? -Jag vill tala med Huma.
Vänta utanför.
-Fem minuter. -Ja!
-Säg sanningen. -Hon är påtänd.
Hon gick ut så fort du gått till tv-huset.
Hon trodde jag var med dig.
Vad gör vi nu?
Om du vågar, skulle jag kunna göra hennes roll.
-Jag kan den utantill. -Men kan du agera?
Jag är bra på att ljuga och van vid att improvisera.
Min son sa att jag var en bra aktris.
Jag visste inte ens att du hade en son.
Fem minuter kvar!
Vad gör vi? Vi kan inte vänta längre.
Grattis, Blanche. Här är din födelsedagspresent.
Tack, Stanley. Så omtänksamt.
Hoppas du tycker om den.
-Det är ju... -En bussbiljett.
En returbiljett till på tisdag.
-Menar du att jag ska åka? -Vad tror du?
-Varför? -Jag är trött på förolämpningar!
Och på ert tisslande och tasslande!
Gå inte!
-Släpp, du har sönder skjortan! -Odjur!
Sån var jag redan när vi träffades. Det var aldrig ett problem för dig.
En dag visade du mig ett foto av ert vackra hus.
Jag tog dig därifrån och lärde dig vara lycklig.
Vi skrattade och var lyckliga tills din syster Blanche dök upp.
Vad är det med dig?
Ta mig till sjukhuset, snälla du!
Grattis för i går. Du var lysande, hörde jag.
Synd att du inte var där.
Jag mådde uruselt. Agrado ringde.
Hon måste ha ringt halva stan. Och du, följer du doktorns råd?
Jag har precis varit där.
Jag var och hämtade provsvaren.
Jag är hiv-positiv.
Vi gör om proverna.
Hur kunde du knulla med Lola?!
Vet du inte att hon silat i 15 år!
Vad lever du i för värld, tror du?!
Jag vet inte.
Har du pratat med din mamma?
-Nej. -Dina arbetskamrater?
Nej.
Vi hämtar dina saker, så får du flytta in här.
Tack.
Hej, Manuela.
-Du var fantastisk i går kväll. -Tack.
-Hej. -Här kommer hycklerskan!
Vad har hänt?
Du hade planerat allt, din subba!
Du lärde dig texten med avsikt.
Det är fan omöjligt att lära sig den via högtalarna! Tror du jag är dum?
Högtalarna hjälpte mig minnas den. Jag har kunnat rollen i åratal.
-Vilken slump! -Om du bara visste.
Jag sa ju det! - Vad ville du första kvällen?
-Eller kom du hit av en slump? -Nej, det var ingen slump.
Jag ska inte besvära er mer. Jag går nu.
Du måste ge oss en förklaring, Manuela.
"Linje Lusta" har präglat mitt liv.
För 20 år sen spelade jag Stella i en amatörgrupp.
Jag lärde känna min man där.
Han spelade Kowalski.
För två månader sen såg jag er version i Madrid.
Jag var där med min son.
Det var hans födelsedag.
Trots ösregnet väntade vi, för han ville ha din autograf, Huma.
Det var vansinne, men eftersom han fyllde år ville jag inte säga nej.
Ni tog en taxi och han sprang efter.
En bil som kom körde på honom.
Han dog.
Det är förklaringen. Det är förklaringen, Huma.
Flytta på dig, Rosa.
-Vad gör du här? -Jag har kommit för att betala dig.
Du åkte utan din lön i går.
-Det här är min syster Rosa. -Hej.
Jag hjälper dig.
-Vi tar hissen. Var är Nina? -Hon är med Mario. Hon hälsar.
Ställ kassarna här.
Lägg dig och vila en stund, Rosa. Säg inte emot.
Slå dig ner.
-Vill du ha något att dricka? -Nej, tack.
Hon är som en liten flicka.
Jag har tänkt på din son hela natten.
Jag minns hans ansikte i regnet, och anteckningsboken han höll i.
-Jag tycker mig se honom nu. -Jag vill inte tala om min son.
Jag kan inte.
Förutom att be om ursäkt, vill vi be dig komma tillbaka!
Rosa är sjuk. Hon behöver ständig tillsyn.
Jag kan inte lämna henne. Jag är ledsen.
Jag vet inte vad jag ska ta mig till.
Du kan väl lägga in Nina på en klinik?
Fullföljer vi inte kontraktet, blir jag stämd.
Skaffa en ersättare, så kan du fullfölja kontraktet.
Jag klarar det inte utan Nina.
Drogerna har henne fast, och hon mig.
-Vem var det? -Agrado.
Släppte du in henne? Du borde ha sagt att vi var upptagna.
För din skull. Lägg dig och var stilla nu.
-Vad är det för fel på dig? -En olyckshändelse.
-Exakt vad? -Att jag inte tänkt på det!
-Agrado kan ta min plats. -Den du inte ville släppa in?
Det där är internt. Hon vore perfekt för dig.
-Hur gammal är Agrado? -Mellan 30 och 50 år.
-Är det hennes riktiga namn? -Nej, ett artistnamn. Som Huma.
-Vet du varför jag kallat mig Huma? -Ja. Manuela har berättat det.
-Vad har hon mer sagt? -Hon har berättat allt.
Om dig och Nina, om knarket...
-Och att det kommer att sluta illa. -Jaså? Vad har hon mer sagt?
-Jag är så nyfiken. -Att du är en underbar aktris.
Men en mycket vilsen människa.
Och mer?
Att jag inte skulle säga något.
-Vad har du i väskan? -Vin och glass.
-För att fira din succé, din skata. -Tack. Kom in.
Vilken överraskning!
Tre ensamma flickor. Det påminner mig om "Hur man får en miljonär".
-Det här är Agrado. -Angenämt. Jag är fans.
Du är en gudinna, Huma. En levande legend.
Som sagt, jag är fans i plural, men vad sägs om min Manuela?
Jag grät floder på kvällsföreställningen.
-Borde inte du vara i El Salvador? -Jag ska inte åka.
Jag har slutat hos Huma.
Vi talade just om att du skulle kunna ta min plats.
Skulle jag spela Stella? Blanche passar nog bättre.
Ersätta mig, inte Nina eller Huma.
-Tack, men... -Hon är inte så dum som hon verkar.
Jo, värre. Just nu fattar jag ingenting.
Ta flaskan så vi får muntra upp oss. Jag tog med glass också.
Vi dricker lite för att slappna av. Jag ska hämta glas.
-Jag kan bara äta lite glass. -Men jag tar gärna ett glas.
Vad Manuela verkar konstig?
Framgången har väl inte stigit henne åt huvudet?
Hon vill pracka dig på Huma.
-Prada är idealiskt för en nunna. -Jag är så eklektisk av mig.
Jag har fått kylknölar här i Barcelona.
-Det är slut. Ska jag hämta mer? -Det vore gott, men nej tack.
-Var är toaletten? -Rakt fram.
Ursäkta mig.
-Vad är det som pågår här? -Jag berättar i morgon.
-Nej, hon kan inte hålla tyst. -Det kan jag mycket väl.
Höll jag inte masken nyss kanske?
Jag är diskretionen själv, även när jag suger kuk.
Så många som jag sugit av offentligt utan att någon märkt något.
Det var evigheter sen jag sög kuk!
Jag älskar ordet kuk.
Och task!
-Jag måste gå nu. -Mår du bra?
-Bättre än någonsin. -Skaffar du en taxi?
Jag glömde nästan bort att ge dig det här.
-Hej då, flickor. -Vi ses.
Du måste lära mig skälla.
-Jag var nog oförskämd mot Huma. -Jaså? Det gör inget.
-Så olika de är för att vara systrar. -Är de systrar?
-Manuela sa det. -Ja, i så fall...
-Ni är allt lite luriga, ni. -Man måste lära känna oss.
-Kan du köra bil? -Jag var lastbilsförare som ung.
I Paris, innan jag skaffade tuttar. Sen blev jag hora istället.
-Så intressant. -Mycket.
En check.
-150 000. -Så generöst.
-Vad är det? -En autograf från Huma till Esteban.
Kära Esteban. Här är autografen du aldrig fick-
-trots att du försökte.
Jag har strött pärlor för svin. För dig och din vän - mr Mitchell.
Han upprepade lögnerna du spritt om mig. Så jag kastade ut honom.
Han kom tillbaka med en bukett rosor.
"Förlåt", sa han. Men vissa saker är oförlåtliga.
Grymhet är oförlåtligt. Det är det enda man inte kan förlåta.
Jaså?
Tänker du också lära dig rollen?
-Det borde du göra. -Tycker du?
-Kan jag få vara ensam? -Så du kan tända på?
-Kan du inte vänta tills efteråt? -Varför frågar du om du vet?
Gör det på toaletten om du inte vill att jag säger något till Huma.
Håll ett öga på dörren.
Jag vet att man inte värdesätter såna saker när man är ung.
Men du är söt, proportionerligt byggd...
Liten, men söt.
Du har gått ner i vikt. Som du tänder på...
Huvudsaken är att du blivit smal.
Du har talang. Begränsad, men du har talang.
Och en kvinna som älskar dig. Du byter allt mot knark.
Tror du det är värt det? Det är det inte. Det är inte värt det.
Jag byter det mot lite lugn och ro.
Du börjar bli platt som en planka.
Jämfört med dig, så...
-Vilken otäck last du har! -Vill du inte operera dig helt?
Kunderna vill ha oss pneumatiska och välutrustade.
Reumatiska? Karlar är underliga.
Pneumatiska, inte reumatiska.
Tuttar hårda som nypumpade däck och en rejäl balle.
-Visa mig kuken. -Du borde inte ha rökt den där.
-Jag kanske gillar den med. -Du har nog med problem.
Du ska in nu. Kräks inte på någon.
Publiken älskar det. Jag spelar ju gravid.
Men i nästa scen är du inte gravid.
Det har du rätt i.
Visar du mig kuken sen?
Okej. Du kan få en liten slick med. - Ungdomen ryggar inte för något!
Några månader senare
-Jag tänker kalla honom Esteban. -Din son?
Varför det?
Efter din son.
Han kommer att tillhöra oss bägge.
Om det vore så väl.
Om vi ändå vore ensamma här i världen, utan några band.
Så jag fick ha er för mig själv.
Men du har familj.
Jag ska kamma och sminka dig lite. Jag tycker om att se dig vacker.
Jag har ringt din mamma. Hon kommer hit i dag.
-Min mamma? -Har du glömt att du har en mamma?
Vad ska jag säga till henne?
Att du älskar henne. Vad vet jag?
Kom in, Huma.
-Får jag komma in? -Javisst, Mario.
-Vad tidig du är i dag. -Ja.
-Vad gör du? -Stryker lite, bara.
Är något på tok?
Jag sov inte så bra i natt.
Jag har varit nervös hela dagen.
Skulle du inte kunna suga av mig?
Kan ingen fatta att jag dragit mig tillbaka?
Tänk inte så. Men jag är nervös. En avsugning gör mig nog avslappnad.
Sug av mig du, jag är också nervös.
Det vore första gången jag sög av en kvinna, men om det är nödvändigt...
Alla är som besatta av min kuk!
Som om den vore den enda. Du har väl en?
Ber folk dig suga av dem bara för att du har en kuk?
-Nej. -Då så?
Jag ska göra det för att visa hur öppen jag är-
-och hur känslig jag är ifråga om sånt. Jäkla telefon...
Oroa dig inte. Jag tar hand om allt.
Ska vi gå till min loge? Ifall Huma...
Huma är på sjukhuset med Nina.
-Vad har hänt? -De höll på att ta livet av varann.
-Här. Då måste vi ställa in. -Säg inget.
-Något måste vi säga. -Men inte sanningen nödvändigtvis.
Och...?
Hej, hur är det?
Kom in.
-Var är hon? -I sovrummet.
Jag som var så orolig för jag trodde du var i El Salvador.
-Du har lärt dig ljuga. -Jag kunde inte berätta det för dig.
Vad ska du göra nu? Lämna orden? Gifta dig?
-Vilka frågor du ställer, mamma. -Man vet ju aldrig med dig.
I alla fall inte jag.
Till och med det här fick jag veta av din väninna.
Vad hade jag gjort utan henne?
-Hur mår pappa? -Som vanligt. Jag vet inte.
Sämre.
Jag skulle föredra att inget säga till honom.
Han skulle ändå inte förstå.
-Och Sapic? -Han mår bra.
Jag vet inte vad jag ska göra, Rosa.
Vad väntar du dig att jag ska göra?
Ingenting, mamma.
Väntar du dig ingenting av mig?
Det är inte det.
Gör det inte svårare för mig, menar jag.
-Vill ni ha något att dricka? -Nej, tack.
Vad är det egentligen för fel på henne?
Enligt ultraljudet ligger moderkakan fel.
Hon måste göra ett planerat kejsarsnitt. Till dess måste hon vila.
Borde jag ta hem henne? Jag måste ju passa hennes far hela tiden.
Ni är hennes mor, men jag tror att Rosa har det bättre här.
Det tror jag också.
Säg till om ni behöver pengar. Och var snäll och håll mig underrättad.
-Tack så mycket. -Jag följer er ut.
Jag vet inte vad jag gjort för fel med Rosa.
Hon har varit som en utomjording sen hon föddes.
-Har du barn? -Ja, ett.
Kommer ni bra överens?
Han är död.
Jag beklagar.
Av orsaker de inte råder över-
-kan två av våra lysande aktriser inte komma i kväll, stackarna.
Så föreställningen är inställd.
De som vill får pengarna tillbaka, men har ni inget bättre för er...
Det vore ju synd att gå när ni väl är här.
Om ni stannar lovar jag att underhålla er med mitt livs historia.
Adjö. Jag beklagar.
Låtsas att ni snarkar, om jag tråkar ut er.
Jag snappar direkt, och ni sårar inte mina känslor, det lovar jag.
De kallar mig la Agrado, för jag jämt försökt göra andras liv behagligt.
Förutom att jag är behaglig, är jag alltigenom äkta.
Titta, vilken kropp!
Allt måttillverkat.
Mandelformade ögon, 80 000.
Näsa, 200 000. Bortkastade pengar-
-för året därpå ställde de till den så här.
Om jag vetat det, hade jag låtit den vara.
Jag fortsätter. Tuttar. Två, för jag är inget monster.
70 000 vardera, men det har jag fått tillbaka med ränta.
Silikon i... läppar, panna, kindben, höfter och rumpa.
En liter kostar ca 100 000, så ni kan räkna ut det själva. Käke 75 000.
Laserhårborttagning. Även kvinnan kommer från apan. 60 000 per gång.
Två till fyra gånger, beroende på hur hårig man är.
Är man riktigt luden behöver man mer, förstås.
Som jag sa, så kostar det mycket att vara äkta, señora.
Man får inte snåla, för man är desto mer äkta-
-ju mer man liknar den man drömt om att vara.
Jag ska vända på dig. - Var försiktig, är ni snäll.
Vi lyfter upp den lite. Så där, ja.
-Känns det bra? -Ja.
Om ni ställer den här...
Jag tar den.
Går det bra?
Till sjukhuset, tack.
-Passerar vi Plaza de Medinacelli? -Din mor kommer ju till sjukhuset.
Jag vill bara åka förbi.
Stanna här.
Här brukade jag leka som barn.
Sapic!
Kom här, lilla gubben!
Hej, Sapic.
Den där hunden följer vemsomhelst.
-Har ni hund? -Nej, men jag är förtjust i dem.
-Hur gammal är ni? -Tjugosex år.
-Och hur lång är ni? -Inte så lång. 1,68.
-Kom hit! -Gå tillbaka till pappa.
Adjö, pappa.
-Har du inga värkar? -Nej.
Vad skönt. Att föda utan smärta.
-När ska hon in på operation? -Om en och en halvtimme.
Jag hinner hem till pappa och sen komma tillbaka.
Du behöver inte komma, mamma.
Jag vill vara här hos dig.
-Ge en puss till pappa. -Den här behåller jag.
Hej då, Manuela.
Jag hoppas att den tredje Esteban blir den slutgiltige för dig.
Lola var den förste. Och din son den andre.
Så du visste att Lola var far till min son också.
-Det krävs inget geni för det. -Lola vet inte att vi fick en son.
-Visste din son om det? -Nej.
Nu ska vi inte tala om sorgliga saker.
Videla är fängslad och din son ska födas.
-Lova mig en sak. -Vad då?
-Om något händer... -Inget ska hända.
-Lova att inget dölja för pojken. -Du kan berätta allt för honom själv.
-Lova mig det. -Om du känner dig lugnare så...
Som du vill, jag lovar.
Vi ska i dag ta farväl av syster Rosa...
Så roligt att se dig, Manuela.
-Tråkigt att det skulle bli här. -Var annars?
Du är ingen människa, Lola. Du är en farsot.
Jag har aldrig haft några gränser. Och jag är mycket trött.
Jag är döende.
Kom.
Jag tar adjö av allting.
Jag stal av Agrado för att kunna åka till Argentina.
En sista gång ville jag se byn...
...floden...vår gata.
Jag är glad att kunna ta farväl av dig också.
Nu måste jag bara få se syster Rosas son.
Min son.
Jag har alltid drömt om en son. Det vet du.
När jag åkte från Barcelona, väntade jag ditt barn.
Menar du att du också...?
Födde du det?
-En underbar pojke. -Jag vill träffa honom. Är han här?
I Madrid, men du kan inte träffa honom.
Om det så är på avstånd, han behöver inte se mig.
-Det är det sista jag ber dig om. -Det går inte.
Jag ber dig!
För ett halvår sen blev han påkörd.
Han är död.
Jag kom hit bara för att tala om det.
Jag är ledsen.
Bebisen!
-Var har du varit? -Har du inte gått ut med Sapic?
-Du var ju inte här. -Jag är det nu.
-Han är hungrig. -Jag håller på att värma flaskan.
Släpp inte in min man.
-Han tror att barnet är ert. -Jag vet.
Han är mycket svartsjuk. Jag sa att barnet är ditt.
Jag vågar inte säga sanningen. Han förstår ändå inte.
-Om han ändå vore min. -Rosa...
Vad är det?
-Vem är den där kvinnan? -Manuela, vår nya kokerska.
Hon har varit här fyra dagar.
Vi har ställt i ordning rummet för henne och hennes son. Minns du?
-Hur gammal är ni? -Trettioåtta.
-Och hur lång är ni? -En och sjuttio.
Nu kan du ta en promenad.
Flaskan, frun.
Tack. - Nej, nej, nu ska vi äta.
Manuela... Säg inget till någon om antikropparna.
-Vet nunnorna om det? -Nej.
En månad senare
Hej, Lola.
Ta honom.
-Vad har doktorn sagt? -Att han mår bara bra.
Du är hos pappa.
-Får jag kyssa honom? -Det är klart.
Min son. Jag är ledsen att lämna ett sånt förfärligt arv efter mig.
Det är mycket möjligt att han inte utvecklar sjukdomen.
Det här är vår Esteban.
Döpte du honom också till Esteban?
Tack.
Han ville bli författare.
Här är hans anteckningsbok som han bar på jämt.
Det här skrev han samma dag han dog.
Läs det.
"I går visade mamma mig ett kort."
"En bit saknades."
"Jag sa inget, men just den delen saknas i mitt liv."
Läs vidare.
"I morse hittade jag en hel hög foton i hennes byrålådor."
"Alla saknade en bit."
"Min pappa, antar jag."
"Jag vill lära känna honom."
"Mamma måste förstå att jag struntar i vem eller hur han är"-
-"eller hur han betedde sig mot henne."
"Hon kan inte neka mig den rätten."
Behåll fotot.
Tack, Manuela.
-Hej, Rosa. -Vemsomhelst får inte kyssa babyn.
-Vem var kvinnan i baren? -Det är hans far.
Vad sa du?
Det är hans far. Han är mycket sjuk.
Är det det monstret som dödat min dotter?
Tänk inte på det, Rosa.
Somliga tror att barn görs på en dag.
Men det tar lång tid, mycket lång tid.
Därför är det så hemskt att se sitt barns blod spillas.
Som en brunn som sinar på en minut, men som kostat år att gräva.
När jag fann min pojke...
...låg han mitt på gatan.
Jag tog hans blod på mina händer och slickade det i mig.
Det var ju mitt.
Djur slickar sina ungar, inte sant?
Jag äcklas inte av min son.
Du vet inte vad det vill säga.
I ett skrin av kristall och topas....
...skulle jag lägga jorden som fuktats av min sons blod.
Fortsätt knåda. Sorgen måste gå ut i händerna.
Du måste bearbeta den.
-Märks min förkylning mycket? -Nej då.
Kom, du får inte vara här.
Hej. En bukett till Agrado och Huma Rojo.
-Jaså? -Skriv under här.
-Till Agrado, är du säker? -Ja, det står så.
-Här. -Vet du varför jag kallas Agrado?
Därför att jag alltid försökt göra andras liv behagligt.
"Kära Agrado och Huma. Återigen på flykt utan ett farväl"-
-"trots din förkärlek för dem. Jag kan inte hantera Rosas föräldrar."
Mormodern är rädd att bli smittad.
Jag tar med Esteban till en vänligare omgivning.
Du vet hur mycket jag tycker om dig, Agrado.
Sköt om dig och Huma.
Tyyvärr missar jag premiären, men Lorcapjäsen gör säkert succé.
Jag skriver, men för tillfället är det bäst att ni inte vet mer.
Riv sönder brevet. Er Manuela.
Två år senare
Efter två år återvänder jag till Barcelona, men nu flyr jag inte.
Jag är på väg till en aidskonferens.
Esteban har gjort sig av med viruset-
-och de vill undersöka honom. Jag är så glad.
Stör jag?
Min Manolita!
Hon är min också!
Så fin du är! Och så håret växt.
-Ditt med. -Nej, det är en peruk.
-örhänget har gått upp. -Se och lär, dumbom.
Vem tar bättre hand om dig än jag?
Så underbart att din son blivit av med viruset så snabbt!
Hans fall visar att viruset kan försvinna.
De vet inte hur än. Det är ett mirakel.
Jag visste det. Som jag bett för honom.
-Ni kan väl komma hem till oss? -Vi ska bo hos morföräldrarna.
Rosas mor är full av förväntan. Hon är så förändrad.
-Fem minuter! -Jag måste gå.
-Fotot av Esteban... -Lola gav mig det innan hon dog.
Jag tog hand om det i väntan på dig.
Behåll det.
Tack.
Och Nina?
Jag måste gå.
Nina har gift sig och flyttat hem.
Hon har fått barn också, en tjock och ful unge.
Vi ses sen.
Till alla aktriser som spelat aktriser.
Till alla kvinnor som agerar.
Till män som spelar och blir kvinnor.
Till alla som vill bli mödrar. Till min mor.
© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud